18 O. F. HULTMAN. 



§ 11. a) fredagh as. J). 7.i. {wœra:) se see 3 spk. H. 6 g. ex. Kk. 21.3; 



(sea subst.:) forseaman (o: -œman) ns. V. 14.4. U. 17.i, 24.i; sein 3 ppk. U. 11 pr. 



seet nsn. M. lO.i. pre am. H. 4 g. ex. Kk. 6.3; U. 13; n, af. 



sweriki siveriJcœ d, as. Kg. 1 pr., 6 pr., JE. H. 22 g. ex. Kk. 2.2; U. l.i, 2 pr., 9 pr.; 



16 pr.; swerilis J). 15 (2 g.). 1 preœr n, af. U. 7.1,2. 



Jf. äfven det analogiska preer pre nm. Kk. 14, M. 14.i; U. 7.2. 



t») {-ycf:) viorgh(Bngeff ds. M. 5. ^ (-rc^îi.-) lœrept as. Kg. 7. ^ 



melloni prep. Kg. 2.2. {wœra:) er 3 spi. Kk. 21.3 (2 g.). 



§ 12. Samnord. e har, ifall det medan ljudlagen värkade stod framför 

 konsonant eller i slutljudet, med de i §§ 13 — 17 angifna inskränkningarna ut- 

 vecklats till <e, dels genomgående, dels endast i starktonig stafvelse. Ex.: 



Irœklu ds. \). 15 (2 g.). mœpœn konj. Kk. I8.1 o. fl; U. 11 pr. o. fl. 



lœri 3 spk. iE. 13.7 ; U. 8.1. rcet as. H. prœf. o. fl.; U. 3 pr. 



fœstningm fce as. Kk. 15.i; U. l.i o. fl. wœgh ds. Kg. 3 ])r. o. fl.; U. 2.i. 



hrer adv. H. prsf o. fl.; U. 1.2. wcerrœ nsn. M. 1.4. 



Icerœptœ ds. Kg. 7. angin nsm. H. praef o. fl.; U. 7.i. 



Också följande skrifningar åsyfta tvifvelsutan former med œ, ehuru de genom bort- 

 lämnande af ett «-streck kommit att återge det med a: an konj. U. 24 pr.; håra 3 ppi. U. 

 I6.2; fa as. M. 1.2; fa talcce as. }). ind ; fœsfnungce fa ns. U. l.i; hazslu as. Kk. 21.4*; Lansman 

 ns. J). 3 pr.; malJoin prep. M. I6.1; sool satt'r as. ]). 7.3; tiva botum dp. U. 2.i; walfßrar npm. I. 8 

 pr.; passum dp. I. 16; praslciftis gs. iE. 6.1, I. 7. — Lika litet torde skrifningen aro 'äro' Kg. 6 pr., 

 J>. 2; U. 3 pr. återge någon värklig språkform, oaktadt sin upprepade förekomst såväl här 

 som i andra fsv. urkunder. Då den tyckes visa sig uteslutande i handskrifter som äfven 

 förete en inf. wara, près. konj. wari o. s. v. — VGL I, Lyd., textkod. af ÖGL, God. B 49, an- 

 teckn. om „konungx vtskyller af vsestergotlandh" i Cod. Ups. B 18 — kan man misstänka 

 „omvänd skrifning" eller falsk konstruktion af en skrifvare, som själf sade t. ex. wœra men 

 sökte använda en dialekt där motsvarande form lydde ivara; märkas bör, att man ingenstädes 

 finner annab än enstaka exempel på aru, vid sidan af det vanliga (eru. Denna misstanke vin- 

 ner kraftigt stöd af den vacklan, handskrifterna i fråga merendels visa mellan wara ivari etc. 

 och wœra wceri etc. ^ Och den jäfvas ej af att man i en fda. urkund, God. Holm. B 76 af Sk. L., 

 jämte arce 'äro' (I. 16) återfinner samma vacklan. Om ar 'är' i några fsv. handskrifter (äfven 



1 Om förhållandet mellan fön. sivëar och fvn. suiar se Noreen, Aisl. gr.^ § 106 anm. 4. 



^ Obrutet e på grund af senare kompositionsledens svagtonighet. 



ä Den neutrala a-stammen fvn. [léjrept, fön. [lä'Jrept [ICejrceft torde samnordiskt haft so- 

 nanten e; sidoformen -ript beror på invärkan frän den feminina i-stammen fvn. ript eller den neutrala 

 ia-stammen fvn. ripti. Annorlunda Liden, Uppsalastudier s. 81. 



* Jf. hœ.pzlo Kk. 21.4 och Söderwall, Öfvers. af filol. sällsk.:s i Lund förhandl. 1881-88 

 s. 21 ff. 



5 Den kan iakttagas i VGL I, Lyd. (t. ex. â s. 193 i Klenxmings ed.) och God. Ups. B. 49. 



Tom XXXIIl. 



