26 O. F. HüLTMAN. 



§ 17. å andra sidan 



som pron. rel. H. 36 g. ex. Praef. Som som konj. H. 12 g. ex. Prasf.; U. II.2. 



Ang. beteckningen v, w för u jf. § 33. 



Se om denna ljudlag Kock, Sv. akc. II s. 335 ff. Det bevismaterial han framlägger 

 lämnar icke rum för något tvifvel. Den afvikande förklaring Noreen (Arkiv VI s. 3(36; Urgerm. 

 lautl. s. 62; jf. äfven s. 66 med Aschw. gr. § 256 anm. 4) vill gifva detsamma är föga öfver- 

 tygande. Så olikartade än de ord äro som det omfattar, skulle enligt honom deras v gent- 

 emot e i fvn. öfverallt representera ett annat afljudsstadium. Den yngre och kanske dialek- 

 tiska, men Ijudfysiologiskt identiska utveckling af („reduceradt") e till u, som en del ortnamn 

 på -um uppvisa (Kock, Accentuierung § 411 o. där anf litteratur), erkänner likväl äfven han 

 (Aschw. gr. § 150 anm.). 



Hvad beträfEär förhållandet mellan sum vm etc. och som, får det tagas för gifvet att 

 de stamma från olika dialekter. Att något om ej visar sig, kan vara tillfälligt, da ordet före- 

 kommer i vår hskr. så få gånger och nästan endast i den del där sum är enrådande (se ne- 

 dan). Den olika behandlingen sammanhänger tydligen med den som ändeisen -um varit un- 

 derkastad i långstafviga ord (§ 97). 



Vi finna i vår handskrift som regelbundet (5 g.) användt uti HL:s företal; så ock i 

 16U9 års edition. För de i handskriftens öfriga delar växelvis mötande som och sum visa så- 

 väl H cod. 1609 som U codd. B 12 och Sch. undantagslöst sum. Hvartdera låter sluta till 

 att som inkommit först i B 49 och att tidigare handskrifter öfverallt haft sum. B 49-skrifvaren 

 tyckes efter hand ha kommit under fund med att sum och icke som borde användas. Uti 

 HL:s Kk. brukar han det förra icke hälften så ofta som det senare (8: 19 g.), i Kg. något 

 oftare än detsamma (20: 15 g.), i M. 4 gånger så ofta (36: 9 g.), medan han i det följande 

 konsekvent skrifver mm utom på ett enda ställe (i U. II.2), där han låter ett som insmyga sig. 



Samnord. i. 



% 18. Samnord. / kvarstår, för så vidt ej någon af de i §§ 19 — 27 behand- 

 lade ljudlagarna gjort sig gällande, såsom /. T. ex.: 



i prep. Kk. ind. o. 11.; U. ind. o. fl. sUftœ inf. Kg. 2.4 o. fl.; U. 8.1 o. ti. 



innœ adv. Kg. 11 pr. o. fl.; U. 1.x. timce as. M. 38 o. fl.; U. 2 pr. (2 g.). 



lih ns. Kk. 12.i; U. 2.i. tiu num. U. lO.i . 



lip ns. Kk. 18 pr. pingi ds. Kg. 4.i o. fl.; U. 25.i. 



ogild npn. M. 6 pr.; U. 6.2. witœ inf 'veta Ij. 3 pr.; 11. 2 (2 g.). 



Ljudvärdet i tillkommer tydligen äfven bokstafven j, som någon gång i början af ett oi'd 

 återger samnord. i: J j prep. H. 5 g. ex. Kg. 6 pr.; Jndak a ns. V. I8.2. Samma Ij ad åsyftas 

 väl ock med y i ett antal skrifningar, där det motsvarar samnord. långt i uti öppen stafvelse: 

 dyki ds. V.4; lyti 3 spk. V. 24.3; sy^umi synom dsm. H. 5 g. ex. Kk. 14; U. 9 pr., 11. 2; dpm. 

 Kg. 2.1; synu dsn. U. ll.i; synœ asf. U. 12; sypcen adv. U. 8.1; iypum dp. Kk. 13,i. (_)iii // så- 



Tom. .\X\1II. 



