Hälsingelagen. 37 



Ett ur samnord. o i diftongen ou utveckladt o har i samma ställning alternativt be- § 29. 

 handlats pä samma sätt. Se § 80. 



§ 30. Samnord. långt o^ har i svagtonig stafvelse förkortats till u: 

 fatugh'r nsm. I. 3; fatulct nsn. Kp. 7; fatughu (o: -re) bf. asm. Kp. 7.' 



Jf. beträffande denna ljudlag Noreen, Aschw. gr. § 146.2. 



Att ljudlagen tillämpats af alla B 4ft:s dialekter motsäges åtminstone ej af niigon 

 bland de i handskriften mötande skrifningarna med o för samnord. ö. I intet enda fall kan 

 man med bestämdhet säga att hvarken stafvelsen haft (hufvud- eller bi)aksent eller någon 

 analogiinflytelse kunnat göra sig gällande. 



§ 31. Samnord. kort o^ har i svagtonig efterstafvelse, ehuru måhända blott 

 framför guttural eller laljiai konsonant, öfvergått till u: 



hnjllups Ivst as. U. IO.2 — hrijlhips timum dp. artugh as. H. 4 [5] g. ex. M. 28 pr.; ap. V. 

 U. 2 pr. 18.3 ; ßrtugh'r ap. V. I8.3. 



Öfvergångens begränsning till efterstafvelser framgår af att konjunktionen ok, där 

 vokalen likväl också står i svagtonig stafvelse, i handskriften städse (1028 gånger, 740 i H, 

 288 i U) uppträder med o, aldrig med ». Sanmia differentiering visar sig i nydanskan, där 

 man â ena sidan har og, å den andra BnjUicp, Vindue (fsv. vindogha), 0rtug, (ä. uda.) MuUufgJ 

 'handfat' (fsv. mullogh). Tilläggas bör emellertid, att differentieringen äfven kunde tänkas ha 

 försiggått redan i och med kontraktionen af det au, som på ett äldre stadium funnits hos alla 

 de nämnda exemplen. 



Skrifningarna bryllßjjs gs. II. 2 pr.; hrylhps gœrp'r ap. U. ind.; hrglUps timœ hrilUps timœ 

 ds. M. 2 pr.; U. 2 pr. motsäga naturligtvis icke att ljudlagen möjligen varit gemensam för 

 alla B 49:s dialekter. Såväl dessa skrifningar, till den del de finnas i U, som de ofvan nämnda 

 hryllups höst bryUups thmim motsvaras i U codd. B. 12 och Sch. af skrifningar med o i andra 

 stafvelsen. De i vår hskr. mötande «-skrifningarna har därför snarast hvarken U cod. [B 12 

 —Sch.— B 49 eller U cod. [B 12— B 49 känt. 



Samnord. o.^. ^ 



% 32. Samnord. 02 fortlefver dels som o, dels som ett öppnare, i skrift ge- 

 nom a återgifvet ljud, sannolikt å. I Cod. B 49 förekommer nämligen ej allenast 



' Sanmord. hade ordet formen fUtöTcR (jf. fda. fatal'), som förliöll sig till t0l-§ liksom fsv. 

 Ingemar till adj. mü'r. Styrkär till hlr, usai till sCd o. s. v. (jf. Noreen, Aschw. gr. § 60). Fvn. 

 fdtåli', fön. fätSl'er bero på association med det enkla tölcR. 



2 Man har ej tillräckligt beaktat, att rotvokalen i ordet dotter, hvilken öfver huf\Tid är eller 

 förutsätter långt slutet o, uti de nydanska dialekter, där dess ursprungliga kvantitet upprätthålles, i 

 stället är den som annars representerar urspr. långt a. Så anföres från Nordsjälland t. ex. doter, 

 ote 'åtta', håd 'båt': fod "fot', sol 'sol', håc 'bok' (J. K. Kryger, Blandinger udg. af Univ.-Jubil. da. 

 Samf. h. 5 s. 347 ff.); frän Sejerö t. ex. dn'ddr, ifdd 'åtta', rM°a 'råda': stour 'stor', soud 'sot', Idåw 



N:o 2. 



