Hälsingelagen. 45 



En önord. öfvergang af långt u till o framför vokal — antingen endast a eller ock § 34. 

 hvarje sådan — har påvisats af Kock i Idg. Forsch. II s. 332 ff. (jf. ock Hultman, Östsv. 

 dial. § l.io). Enligt honom skulle den inträdt först efter synkoperingstiden. Öfverraskande 

 är emellertid i sä fall den konsekvens, hvarmed de hithörande enstafviga orden ersatt sin 

 Ijiidlagsenhga rotvokal ü genom ett analogiskt ö. Ur hela den fön. litteraturen och alla önord. 

 dialekter har Kock kunnat hopbringa endast följande exempel, som skulle förbjuda att upp- 

 fatta detta ö som Ijudlagsenligt: fsv. hu hw (hvartdera en g. i VGL I, resp. Rkr. 1), ä. nda. 

 luen 'färdig (fsv. hoin) och Icuehale (äfven de åsra^ Xfyo/itva) samt de i en del jylländska mål 

 förekommande ku shu. De sistnämnda exemplen bevisa likväl föga, så länge det ej blifvit 

 ädagalagdt, att de icke kunna återgå på fda. former med o, liksom de af Thorsen, Nörrejysk 

 lydl., från särskilda trakter i Jylland anförda fii 'fot', mu 'mod', ru 'rot', su 'sot' (s. 37), ilu 

 'blod* (s. 38), gu 'god', stti 'stor' (s. 39). Och uppträdandet af hu i VGL I kan sammanhänga 

 med den öfvergangsställning denna urkunds språk intar mellan fsv. och fno. (jf. Kock, Fsv. 

 Ijudl. s. 502 ff.); biv i Rkr. 1 åter, hvilket användes om norrmän som lotho tha löpa alt thera 

 hw, kunde möjligtvis, såsom redan Söderwall förmodar, vara en afsiktlig, på hän använd nor- 

 vagism. För öfrigt behöfver ett fsv. hu alls icke stå i vägen för den ofvan gifna formuleringen 

 af ljudregeln. Ordet är måhända en gammal rotstara, på könet när identisk med sskr. hhû-, 

 som bl. a. liksom det förra betyder 'land, landed property', 'a district, pièce or plot of ground'. 

 Lika litet kräfves en trängre formulering af hven och huehale. Såvida de ej återgifva dialekt- 

 former af samma slag som de nyss nämnda, hafva de väl tillkommit genom omvänd skrif- 

 ning, hvartill ljudutvecklingen i vissa dialekter kunnat gifva anledning. (Jf. t. ex. [Jyll.] how 

 stbw how how = rspr. Bne Stue Ko ho.) ' 



§ 35. Samnord. kort u i lång rotstafvelse har före den urnordiska synko- 

 peringsperioden af ett a eller ö i nästa stafvelse omljudts till o, om mellan vo- 

 kalerna ej fanns konsonantiskt i, gg, nn, mm, nasal + konsonant. Il eller den- 

 talt I + konsonant. Alternativt inträdde omljudet äfven framför den sistnämnda 

 geminatan och konsonantförbindelsen. De bevisande exemplen äro: 



a) bolst'r as. M. 10 pr. (holmher:) hwitce holmce ap. !>. 15 — stoJcholmi 

 floWr np. H. 6 g. ex. Kk. ind.; U. ind. — ds. ^ M. 16 pr. (2 g.). 



frœndm flolc as. U. 2 pr. lod'r kost ns. M. 14 pr. (2 g.); kostfcnn ns. 

 folk n, as. H. 6 g. ex. Kk. 12 pr. — folk- U. IO.2; ko.st as. H. ö^g. ex. Kk. 2.2; 



wähl folk wakn ap. M. 14.2, {). 14.2. U. 2 pr., IO.2; kost'r ap. Kp. ind. — 



1 De af Vendell frän Östersjöprovinserna anförda hu ku lu 'loge' (Runö: Sv. landsm. 11. 3 s. 

 20) skü (Rtinö: a. st.; Ormsö o. Nuckö: Schwed. Mundarten in O. und N. s. 49) kunna icke häl- 

 ler tillerkännas vitsord i frågan, emedan de för samma mål uppgifna här 'hora', n/vs 'nosa' (Eunö: a. 

 st.), fiül 'fiol', klut 'klot' (Ormsö o. Nuckö: a. st.) låta förmoda, att beteckningen ü blott föranledts 

 af en ung modifikation af ö-ljudet. 



2 Formen analogisk; se formläran. 



N:o 2. 



