Hähingelagen. 47 



grundhandskriften, eftersom Cod. B 49 konsekvent har o i dessa ord, medan Cod. 1609 vack-§ 35. 

 lar. Icke häller Cod. 1609:s anlusti V. 24.2 ser ut att stamma från H cod. [B 49— 1609, i 

 betraktande af det o, som ordet Icost'r etc. genomgående visar i vår hskr. och, om den nämnda 

 skrifningen undantages, äfven i Cod. 1609. Med större skäl kan det förmodas vara fallet med 

 huMär M. 10 pr., då i fråga om detta ord inkonsekvensen är på Cod. B 49:s sida {jf. bulst'r 

 M- 6 pr.: hoM'r JE. 10 pr.) — U codd. B 12 och .Sch. känna icke den ofvannämnda dialektmot- 

 sättningen, som vi konstaterat också i U cod. B 49, hos koWr luWr med dess böjningsformer 

 och afledningar. Af dessa ord förekomma här endast o-skrifningar. Att förhållandet varit 

 det samma i grundhandskrifterna är mycket antagligt. För öfrigt råder i ifrågavarande punkt 

 full öfverensstämmelse mellan de tre handskrifterna. 



§ 36. Samnord. kort v i kort rotstafvelse har före den urnordiska syn- 

 koperingsperioden under inflytande af ett a eller o i nästa stafvelse omljudts 

 till o, ifall på detsamma följde r eller (kakuminalt) /: 



iorin nsm. * U. 15 pr.; lorit n, asn. U. l.i (2 (stiala:) piufstohiu pinfstoUn {o: -Inu) pnifstohice 

 g.), 6.3 — tvœtbornœ gpm. H. prsef. dsn. M.. 30, 31 pr., i ; piufstolit asn. M. 29. 



(dyr:) hjrkiu dorum IcirMu doT^f. dp. ^ Kk. 15.i, stvorin nsm. Kg. 6.2; stvormcm dsm. M. 8.2; 

 21.2 — sangus dorf. dp. Kk. 21.2. U. 8.1. 



hol as. M. 31.4 — piuf hool ns. M. 31.4. polœ inf V. 23.i. 



(sJccem:) blaskorhi apn. Kg. 7. 



Se ang. denna ljudlag Exkurs 1. 



I H cod. 1609 ersättas en del af nämnda skrifningar genom sådana med u — MasTcu- 

 rin, tiufshdno (3 g.), tiufshdit — hvilka dock lika litet som de för Codd. B 49 och 1609 ge- 

 mensamma skurin nsm. Kg. 9.i, stulit nsn. M. 31.4 göra ljudlagens hemortsrätt i alla B49:s 

 dialekter tvifvelaktig. De här återgifna formerna, som i formläran skola närmare belysas, 

 äro tydligen alla analogiska. 



§ 37. Samnord. kort n i kort rotstafvelse, på hvilken efter de urnordiska 

 a-synkoperingarna följde en stafvelse med sonanten fl, har omljudts till o, ifall 

 det stod framför ett i5; dessutom, men sannolikt endast alternativt, äfven om det 

 efterföljdes af en annan konsonant (och ej redan på grund af den i föreg. § be- 

 handlade ljudlagen blifvit 0). Detta antydes af 



a) klouce as. V. 6 pr. (-lowandis) olowandis adv. V. 14 pr. 



lof o. d. as. H. 6 g. ex. Kk. l.i; U. 1 pr. owan adv. Kg. 6 pr., M. 31 pr. 

 — olofwi ds. V. 11.1, 13.1 — orlof or- 

 loff as. Kk. 3, t). 14.3; U. 1 pr. » 



1 Om suffixvokalen i det starka prêt. part. se Kock, P.-B.-S. Beitr. X XTTT s. 484 ff. 

 ^ Formen dorum är analogisk; se härom fonnläran. 



ä Dessa former äro nybildade tUl andra, där öfvergangens förutsättningar varit för handen. 

 Se formläran. 



N:o 2. 



