60 O. F. HULTMAN. 



43. ex. Kk. 2.i; lyggum 1 ppk. M. 16.i; hyghce 3 spti. V. 15; byggias hijggiœs inf. Kk. 2.i (2 g.); 

 lyghd nsf. Kk. 2 pr.; obygp'r nsin. V. 14.i och shyfting ns. Kg. 6 pr. 



Om en jämsides med öfvergangen y ^ i inträdd delabialisering © > e se §§ 57, 81. 



De 4 säkra exempel på delabialisering af y, som här blifvit påvisade, finnas alla i 

 H. Cod. 1609 har på motsvarande ställen, liksom i allmänhet, y-skrifningar ; men ett sUldum 

 = skyldum dpm. förekommer i dess M. 3 pr. Allt detta gör det i någon mån sannolikt att 

 i-skrifningarna stamma från H cod. [B 49 — 1609. 



Om behandlingen af den samnord. diftongen 0y se § 81. 



§ 44. Samnord. kort y, som föregicks af guttural konsonant och efter- 

 följdes af r 4- konsonant, har, om stafvelsen var hufvudtonig, brutits till iu: 



Tciurtil ns. U. 10 pr.; as. U. prol. 



Se ang. denna ljudlag Kock, Skand. Archiv I s. 20 ff. 



.Jämte Murtil förekommer i handskriften ett shyrp as. V. ind. Detta bevisar dock ej, 

 att öfvergången icke egt rum i alla Cod. B49:s dialekter, ty äfven i nsv. rspr. står Ju sJcörd 

 vid sidan af Tcjortel, sJcjorta. Enligt Kock bör det tillskrifvas inflytandet af de talrika kompo- 

 sita, hvilkas senare led utgjordes af (icke-hufvudtonigt) -skyrp; därjämte ock analogien shjrp: 

 skurin = styld etc: stulin etc. 



§ 45. Samnord. kort ?/ har framför r öfvergått till 0, ifall det icke brutits 

 till iu enligt ljudregeln i föreg. § eller blifvit förlängdt — vid tiden för öfver- 

 gången hade detta skett framför rä och möjligen framför rh och rm — och icke 

 häller r omedelbart efterföljdes af ett i-ljud. Samma öfvergång har egt rum 

 framför kakuminalt I och supradentalt n. Exemplen på den äro: 



a) der ap. Kk. 2.2. först adv. H. prœf., Kg. 6 pr., M. 7 pr.; U. 

 fer prep. V. 10, \>. 7.2. i • 17 pr. (2 g.). 



f0r adv. o. konj. H. 30 g. ex. Kk. 11. i; U. fersta forstœ n, asn. Kg. 1 pr., 2 pr., J). 12. 



16 g. ex. Prol. forstunni adv. U. 7.i. 



f0rr(B forrrcB (o: f0rrce) adv. o. konj. H. 15 första adv. J). 6.i. 



g. ex. M. 7 pr.; U. 4 g. ex. 2 pr. ^ 



b) Summar fol ns. V. 18.3. 



c) s0n ns. M. 14.2; sonz gs. Kg. 6 pr. ^ 



Huruvida till det under b) anförda exemplet bör läggas molncer ap. V. ind.; molncestap 

 ns. V. 17 pr.; mohiestap as. V. 17 pr.; nwlncestapa np. V. 17 pr. är mer än tvifvel- 

 aktigt. I Arkiv IX s. 84 har Kock, hänvisande till bl. a. mit. molne fvn. molna, framhållit 



1 På det senare stället m. dat. och därför, såsom i formläran skall visas, analogiskt f. for. 



2 Ordet har utgått från samnord. ack. sing, neutr. fyrra: se formläran. 



3 Båda formerna uppkomna genom analogibildning; se härom formläran. 



Tom. XXJQU. 



