Hälsingdagen. 61 



att ordet torde alternativt lånats till norden med o. Att det lionstant uppträder med denna § 45. 

 vokalisation i vår hslcr., där eljest öfvergången y > framför lîakuni. I blott alldeles undan- 

 tagsvis spåras (se nedan), tyder ock pä ett annat ursprung för densamma än nämnda öfvergång. 



I for adv. 'förr' U. I6.1 har uppenbart ett 0-streck blifvit uteglömdt, i forrra adv. M. 

 13.6 genom missförstånd utbytt mot r. 



Den ljudlag, hvarom här är fråga, har behandlats af Kock i Arkiv IX ss. 50 ff. o. 

 235 ff. — Om uteblifvandet af öfvergången 2/ > framför rd — tydligen till följd af vokalens 

 förlängning — vittna skrifningarna hyrp ns. I. 8 pr.; ds. Kk. 14; U. 8.1; as. M. 16 pr., J). lO 

 pr.; abyrp as. M. 31.3; iarnbyrp ns. M. 16 pr. (2 g.); iarnbyrpce maal np. M. 16 pr.; byrpi ds 

 U. 10.1; byrpi 3 spk. U. 16 pr.; tnyrp'r 3 spi. M. 16; shyrp as. V. ind. Mindre säkert om ock 

 långt ifrån osannohkt är, att de fåtahga exemplen på y framför rk och rm — yrk'r 3 spi. M. 

 36; yrhicepm fce as. V. 23.i, 2 och mysfyrm'r mysfyrmee 3 spi. M. 2.i; U. 2.i - böra tydas på 

 detta sätt. Att y icke afficierats af r, ifall på detta följde ett «'-ljud, bevisar väl byrias byriœs 

 3 spi. H. 8 g. ex. Prœf.; U. prol., ind.; 3 ppi. U. proL; jf. äfven firi adv. H. prtef. (§ 47). Samma 

 förhållande återfinner man i östsvenskan, hvarom se Hultman, Östsv. dial. § I.74. Huruvida 

 en liknande inomdialektisk växhng af och y är för handen framför kakum. I och suprad. 

 n, kan på grund af 0-skrifningarnas fåtalighet icke afgöras. Östsvenskan har låtit y blifva 

 också framför ett af i efterföljdt kakum. 1; men å andra sidan röjer motsättningen son (3 g.): 

 dat. sing, syni, nom. plur. synir (3 g.) uti Sk. L:s Stockholmskodex en differentiering af y 

 framför suprad. n, analog med den nyss framför r iakttagna. 



Utom i de ofvannämnda fallen, där samnord. kort y framför r konsekvent representeras 

 af y, kommer uti vår handskrift samma behandling till synes i ett antal strödda exempel: 

 fyrrœ adv. I. 7; U. 2 pr. '; fyrst adv. H. 5 g. ex. Kk. 1 pr.; U. 10 pr., 17 pr. (2 g.); fyrstm 

 nsm. Kp. ind. Dessa skrifningar, som gentemot de ofvan under a) anförda «skrifningarna ut- 

 göra en ringa minoritet — frekvensförhållandet är 11: 78 — företräda utan tvifvel en annan 

 dialekt än dessa, en dialekt, i hvilken y alls icke påvärkats af ett följande r. — Icke häller 

 kakum. I torde hafva i alla Cod. B 49:s dialekter framkallat öfvergången. Handskriften inne- 

 håller jämte det förut omtalade Summar fol skrifningarna Dyl dyl 3 spi. H. 9 g. ex. zE. 14.3; 

 U. 25.1 (2 g.); dyli dyly 3 spk. H. 21 g. ex. Kk. 17 pr.; U. 4 g. ex. l.i; dyliœs 3 ppi. V. 22 pr.; 

 fjlghce inf. Kg. 11 pr., V. 13.3; fylghœr o. d. 3 spi. M. 14 pr. (2 g.), M. 20; fglghiœ o. d. 3 ppi. 

 H. 6 g. i^ex. Kk. 12.2 ; fylghœ 3 spk. M. 32.i; fylghœs 3 spi. V. 1; fylghce fylgha (0: -ce) n, as. 

 Kk. 15.2, Kg. 2.2, ]}. 4.1; fylghœ fal as. |). 4.i; heynfijlgh'r ap. U. ind.; m^fylghp m^ fylgp as. 

 U. 2.1, 8.1; mcep fylgk'r np. U. 2.i; tyWr ap. iE. 14.2; tylptum tylium dp. J). 14.2; U. 25.i. 

 Visserligen kan y i en del af formerna bero på att Z-ljudet efterföljdes af i eller på analogi- 

 bildning till former, där detta var fallet; men andra återstå, som förutsätta ett allmännare 

 bevarande af detsamma i någon dialekt. Också bortsedt från de förra är «/-skrifningarnas 

 relativa frekvens ojämförligt större här än hos orden med r efter vokalen. Man torde däraf 

 få sluta, att icke ens alla de dialekter, som haft ifrågavarande öfvergång framför r, låtit den 

 inträda framför kakum. 1. — Det får väl tagas för gifvet, att äfven suprad. n i någon eller 

 några af dialekterna lämnat ^/-ljudet oförändradt. Något exempel, som skulle otvetydigt 



1 Jf. s. 60 not 2. 

 N:o 2. 



