62 ■ O. F. HULTMAN. 



§ 45. ådagalägga detta, finnes icke i handskriften. De följande kunna härröra också från en dialekt 

 med öfvergång af y till framför suprad. n, såvida ett på detta följande i hindrat densamma: 

 hryniu as. ]). 14.2; Jcyni ds. U. II.2, 16 pr.; n0psyn n, as. Kg. 11 pr., Kp. 4 (3 g.); syniœ inf. 

 Kp. 7; synimr 3 spi. V. 14.3; syn 3 spi. Kp. 7; U. proL; syns 8 spi. U. 2 pr. (3 g.); synd nsf. 

 Ü. 2 pr.; syn ns. 'son' Kg. 6 pr.; sißiir np. Kk. 1 pr. 



H cod. 1609 samt U codd. B 12 och Sch. återgifva i regeln samnord. kort y framför 

 r, kakum. / och suprad. n genom y. Af 0-skrifningar med r efter vokalen förekomma i H 

 cod. 1609 blott för adv. 7 g. ex. M. 28.i; först adv. H. prsef., M. 7 pr.; förra adv. M. 36, I. 6, 

 V. 15 (och for o: för M. 2.i, forrä 0: förra M. 16 pr.). Att de i Cod. B 49 alla motsvaras af 

 dylika, bevisar till följd af y-skrifningarnas sällsynthet därstädes ingenting för grundhand- 

 akriften. I denna kan Cod. B 49:s Summar fol ännu icke hafva funnits; Cod. 1609 har nämligen 

 i öfverensstämmelse med UL, hvarifrån textstället härstammar, Surnar tenlongar. Härigenom 

 bhr förekomsten i Cod. [B 49 — 1609 af 0-skrifningar med I efter vokalen ännu tvifvelaktigare 

 än den annars vore, trots fölghir 3 spi. M. 14 pr., fölghi ns. \). 4.i, tölptir ap. M. 14.2 i Cod. 

 1609. — U cod. B 12 innehåller en enda e-skrifning — f0r adv. 7.i — U cod. Sch. ingen, 

 hvaremot uti Cod. B 49 såväl U I som U II innehåller skrifningar af hvartdera slaget. I 

 U cod. [B 12 — Sch.— B 49 hafva väl därför ^/-skrifningarna varit enrådande, och likaså i U II 

 cod. [Sch. — B 49. Med hänsyn till att Cod. B 49 såväl i H som i U företer skrifningar med 

 i mångfaldt större antal än de öfriga handskrifterna, är det icke otroligt, att de till största 

 delen blifvit insatta först i densamma. Häraf skulle följa, att den ofvan antydda divergensen 

 i behandhngen af y framför r och kakum. I funnits i B 49-skrifvarens dialekt. 



§ 46. Samnord. kort y har, efter hvad det vill synas, framför ett f-ljud 

 utvecklats till 0. I hvad mån öfvergången. till äfventyrs varit ytterligare be- 

 gränsad, framgår ej af exemplen, 



0fningce gs. I. 17. 0wirMœpi ns. U. 10 pr. 



De skäl, som tala för tillvaron af en sådan ljudlag, hafva redan blifvit framlagda i § 

 24, i sammanhang med konstaterandet af en utveckling ^ > e, parallell med den ifrågavarande. 



Att blott en del af God. B 49:s dialekter karakteriserats af denna, tyckas skrifningarna 

 sMflces inf. ]). 4.2; skyflmg ns. Kg. 6 pr.; yfwr ywr ifwr nicer prep. H. 8 g. ex. Kk. 19.4 utvisa. 



Af de båda «f-skrifningarna förekommer den, som tillhör H, i jordabalkens slutvers och 

 motsvaras i H cod. 1609 af en dylik (öfwingä). För öfrigt finner man här inga sådana. Mot 

 0wirMcepi svarar i CJ codd. B 12 och Sch. iwirhlcepi. Dessa fakta utpeka B 49-skrifvaren såsom 

 den, hvilken insatt 0-skrifningarna. Jf. härmed § 24, slutet. 



§ 47. Samnord. y har i svagtonig stafvelse öfvergått till i: 



ifwr iucer prep. Kg. 7, 10. ofsinni" ar/f o. d. as. M. 13 pr.; U. ind., 17 pr. 



icemskild npn. M. 12.i. (2 g.). ' 



samsisMni sam siskini ns. U. 14 (2 g.). 



^ Uppkomsten och betydelsen af fsv. ofsinni med dess sammansättningar ofsinnis arf och 

 ofsinnis vatn hafva icke blifvit tillfredsställande utredda. Schlyter öfversätter (Ordb. s. v.) det först- 

 nämnda 'skada 1. olycka' och synes fatta det som en utvidgning af fsv. ofse — enl. honom 'våldsamhet 



Tom. XXini. 



