Hälsingelagen. 79 



1 motsats till samdyghnis visar wanr0Jct (wanroTct o: -rolct) ds. Kk. 2.2 (4 g.); U. 23.3 § 58. 

 för äldre i ställning framför guttural, oaktadt man har anledning förmoda att den långa 

 vokalen i detta ord undergått förkortning (jf. fsv. ryM). Att här icke är fråga om en dialekt- 

 motsättning, utan att värkligen dyghn och reht (samt de frän dem utgångna orden) i vissa 

 fsv. dialekter varit olika vokaliserade, bekräftas af St. L, där man finner å ena sidan dyghne 

 R. 10, Dr. VI. 6, å andra sidan wanrekt M. 13.i, B. 20 pr., samt af Chr. LL, som likaså 

 företer dygn Eds. 35, men wanroTct M. I8.1. Med detta skenbara undantag från vår regel 

 hänger det tydligtvis så ihop, att raU bevarat eller återfått på grund af association med 

 verbet röhia (jf. fsv. afroJcia, fvn. roTcia). 



% 59. Också ifall det förkortats framför II (och Id It?) har troligen sam- 

 nord, långt o blifvit y. Af en sådan ljudlag torde ett spår förehgga i 



hryplingcer np. U. II.2. 



Denna skrifning kan nämligen med stor sannolikhet antagas bero på en kompromiss 

 mellan ett bryllungœr i tidigare handskrifter och ett broplingeer i någon afskrifvares personliga 

 språk. Af skäl, som anföras här nedan, är det så godt som säkert, att U cod. [B 12— B 49 

 på motsvarande ställe haft en skrifning med y. Och å andra sidan tyder den omständigheten, 

 att såväl U cod. B 12 som U cod. Sch. konsekvent (3 g.) visar II, aldrig pl i ordet, med 

 bestämdhet på att förhållandet varit enahanda i God. [B 12 — Sch. — B 49 och God. [ß]2— 

 B 49. I God. B49:s Iroplungœr np. U. 1 pr., hr0tlung*r bryplingcer.np. U. II.2 (2 g.) synes 

 alltså pl ti — det senare en tydlig förvanskning af II — datera sig först från en handskrift 

 efter God. [B 12^B 49. Bortsedt från detta bnjplingœr (och fgutn. bryplingi, som enl. 

 dialektens ljudlagar står för hröplingi) företer ordet i hela den fön. litteraturen, där dock en 

 mängd belägg för detsamma finnas 1, aldrig på samma gång rotvokalen y och oassimileradt 

 pl. Det är därför mer än antagligt, att den skrifvare, som insatt pl i bryplingœr, i sin egen 

 dialekt haft formen broplingeer eller broplungcer, hvilken faktiskt förekommer i U. 1 pr. 



Det nyss antydda förhållandet, att (med undantag för U cod. B 49:s bryplingœr och 

 fgutn. bryplingi) y kommer till synes hos ordet endast för så vidt det uppträder med II för 

 äldre dl, tyckes ge vid handen, att utvecklingen > ^/ betingats af vokalens ställning framför 

 II. Detta är ej öfverraskande, då man betänker den tendens till sluten artikulation vokalerna 

 äfven annars visa framför gemineradt eller af homorgan konsonant efterföljdt 1; man jämföre 

 t. ex. fsv. bulle (fvn. bolli), muld, hult samt fda. dbild, arild. Andra förklaringar af ^/-formen 

 hafva framställts af Brate, Dalal. böjn. lära s. 3, Kock, Arkiv YII s. 183 ff. och Noreen, 



1 Enligt hänvisningarna i Schlyters glossarier innehåller VGL I bropvngcer G. 8 pr., br0- 

 pvngor G. 8 pr., broprungœr G. 8.1, broprung G. 8.1; VGL II broplungœr O. 3 (2 g.), broplungo 

 O. 3, bropunger G. 15, bropungœ G. 15, brollongœ Add. 8; Lydek. brop'longœ barn 63; ÖGL 

 broplunganir JE. 3.i; UL brollungœi- J. 3 pr., 1, broUungcer iE. 11. 2, bryllungœr M. 1 pr., 11. 2; 

 SML brellimgar M. 1 pr.; DL brylungar M. I.3, brullungar G. 11. 1; textkod. af MELL broplunga 

 broplunge M. 2 pr. (2 g.), andra hskrr. af samma lag bryllunga bryllinga ib.; St. L brollunga M. 

 2 pr., andra hskrr. af St. L brodiunga bryllunga bryllinga ib.; Chr. LL bryllunga M. 8.2 (2 g.). 

 Ur ä. nda. anför Kalkar i sin Ordb. brodiinge. 



N:o 2. 



