Hälsingelagen. 99 



svagtonig stafvelse blott till e : per pcer npm. H. 5 g. ex. Kg. 9.2; U. 5 g. ex. 7.2; npf. U. 11 § 77. 

 pr.; npn. U. 4 g. ex. I.2; pc 0. d. npm. H. 67 g. ex. Prœf.; U. 5 g. ex. 11.2; npf. M. 12.i, M. 

 38, t). H pr.; U. 7.2; n, apn. H. 16 g. ex. Praef.; U. 17 g. ex. 2.i; nsf. H. 11 g. ex. Kk. 19.4; 

 U. 2 pr., 4; gsf. Kk. 21 pr.; dsf. |). 15; U. I6.2; asf. H. 12 g. ex. Pra?f.; U. 18; dsn. iE. 16.i; 

 pcen npn. M. 37.i; pera 0. d. gpm, n. H. 36 g. ex. Praef.; U. 21 g. ex. 1 pr.; perree åhi. Kg. 6.1; 

 pcin dsm. H. 4 g. ex. Kg. 2.2; U. I.3, 2.i; ilpm, f, n. H. 21 g. ex. Kk. 5 pr.; U. 7 g. ex. 2.i; 

 apm, f, n. H. 10 g. ex. Pra^f.; U. 1 pr., 6.2 (2 g.). Att det nr cei framgångna e-ljudet icke i 

 alla dialekterna blifvit ce, inses dock däraf att, såsom vi i § 90 skola finna, detta är fallet 

 med ändelsevokalen e. 



Det œ-i, som uppkommit af saninord. (s -\- 5, har åtminstone i någon dialekt under 

 samma betingelser som det ursprungliga varit underkastadt utvecklingen œi > (ê >>) œ, att 

 döma af gcen prep. Kk. 21.3. Se § 55. 



Skrifningar med ce sådana som de ofvan omtalade finnas ock både i H cod. 1609 och 

 i U cod. B 12. De äro likväl här ännu fåtaligare än i Cod. B 49, i ty att de inskränka sig 

 till thiirä npm. Kg. 4 pr. a ena sidan och pœr npm. U. 7.i à den andi'a. Men hvartdera före- 

 kommer på ett af de ställen, där vår handskrift undantagsvis har en «»-skrifning, och man 

 kan därför med tämlig säkerhet påstå, att sådana, jämte andra, funnits redan i grundhand- 

 skrifterna H cod. [B 49— 1609 och U cod. [B 12— B 49. Däremot hafva de måhända saknats 

 i U cod. [B12— Sch.— B49, liksom de göra det i Cod. Sch. — Såväl H som U visa i Cod. 

 B 49 bftydligt fiere skrifningar med ce än i de öfriga handskrifterna. Helt säkert hafva 

 sådana blifvit insatta också af B 49-skrifvaren. Det synes framgå däraf, att den mycket 

 ovanliga nom. pl. neutr. pmn, hvarå intet exempel påträffas vare sig i H cod. 1609 eller i 

 Ü codd. B 12 och Sch., möter inom Cod. B 49:s bägge hufvuddelar. — Att geen i Kk. si. med 

 någon sannolikhet kan antagas hafva influtit ur denna dels speciella källor, har framhål- 

 lits i § 55. 



§ 78. Samnord. (ni i ställning framför ett af i efterföljdt 5, som seder- 

 mera här öfvergått till den palatala spiranten ^', har behandlats sålunda, att 

 dess senare komponent i assimilerats med detta J-ljud, till följd hvaraf den 

 förra komponenten œ kvarstår oberörd af öfv ergangen rei > ë (§ 7 4). I hand- 

 skriften återgifves j-ljudet medelst bokstafven y eller, mindre ofta, bok- 

 ötafven i — det förra i 



nœy interj. * Kg. 11 pr., /E. l.i. Mtj cey adv. H. 177 g. ex. Prsef; Ü. 56 g. 



ex. ProL, 

 det senare i 



^i œi adv. H. 5 g. ex. Kk. 6.3; Ü. 10 pr. 



Skrifningen ay adv. H. 5 g. ex. Kk. 12 pr. föreställer tvifvelsutan œy: ett œ-streck 

 har blifvit uteglömd t. 



1 Har uppkommit af samnord. rusi cei^i. Se Kock, Arkiv XI s. 139 f. Botr. elisionen af det 

 förra ordets sonant se § 82 här nedan. 



N:o 2. 



