120 O. F. HULTMAN. 



§ 85. senare led i en sammansättning, 113 g. genom rt-skrifningar och ej mindre än 775 g. genom 

 skrifningar med œ (o). Dessa skrifningar eller exempel pä desamma finnas anförda i föreg. 

 §, under g) och k). I väsentligen samma proportion — 11: 106 — förekomma a- och œ- 

 skrifningar i det fall att ordet fungerar som förled i en juxtaposition, såvida man nämligen 

 ser bort från de nedan behandlade exempel, där ändelsevokalen föregås af nasal konsonant; 

 de öfriga stå att finna under f) och j) i föreg. §. — Den påpekade motsättningen återfinnes, 

 om än mindre utpräglad, också hos de ord, där ändelsestafvelsen följer på en rotstafvelse med 

 2/, œ eller o, antingen omedelbart eller så att en stafvelse med samnord. a står emellan — 

 hvilka vi kunna benämna kategorien II. Frekvensförhållandet mellan a och œ (0) är här 

 hos de kortstafviga orden 22: 106 — se under 1) i föreg. §; hos orden med inljudande ändelse- 

 vokal i samnord. svagtonig stafvelse 8: 41 — se under m) därsammastädes; men hos orden 

 med slutljudande ändelsevokal i samnord. svagtonig stafvelse, för så vidt de ej fungera som 

 förled i en juxtaposition, 26: 369 — se under r) och v) därsammastädes — och för så vidt de 

 göra det, 3: 55 — se under q) och u) i samma §. Inom de skilda grupperna hafva då gjorts 

 samma uteslutningar som ofvan. 



Ungefär lika öfvermäktiga «-skrifningarna som inom de ordgrupper, där ändelsevokalen 

 står slutljudande i samnord. svagtonig stafvelse, äro «-skrifningarna hos de ord, i hvilka ett 

 af samnord. r uppkommet slutljudande r följer på den svagtoniga ändelsevokalen. Hos dem 

 som tillhöra kategorien I är ft-skrifningarnas antal 6, «-skrifningarnas 31 — se föreg. § under 

 c) och i); hos de till kategorien II hörande de förras 2, de senares 15 — se därsammastädes 

 under n) och s). Och ibland de skrifningar, som återgifva ord med mediopassivmärket efter 

 den i samnord. svagtonig stafvelse stående ändelsevokalen, äro likaså «-skrifningarna mångfaldt 

 talrikare än a-skrifningarna. Mot de nyss anförda talen svara här 3 och 33 — se föreg. § 

 under d) — samt 6 och 53 — se samma § under o). Dessa fakta synas icke medgifva någon 

 annan tydning, än att ett af slutljudande, ur samnord. s framgånget r eller af mediopassiv- 

 märket efterföljdt a i afseende å den försvagning till «, hvarom här är fråga, behandlats 

 liksom det slutljudande. 



Vi sågo ofvan, att ord med slutljudande, samnord. svagtonig ändelsevokal såsom förled i 

 en juxtaposition företrädas af «-skrifningar ungefär lika ofta som ifall de hafva en mera 

 själfständig funktion. Härifrån gifves det emellertid, såsom där blef antydt, ett viktigt undan- 

 tag. I det fall att den framför juxtapositionsfogen stående ändelsevokalen föregås af nasal 

 konsonant äro a-skrifningarna vida talrikare. För kategorien I är frekvensförhällandet mellan 

 dem och œ-skrifningarna 63: 45 — se föreg. § under e) (för kategorien II 0: 4 — se föreg. § 

 under p) och t)). Vi minnas att där nasal ej föregår ändelsevokalen motsvarande tal är 11: 106 

 (resp. 3: 55). Orsaken till att «, efter hvad det sålunda vill synas, i näranda fall kvarstått 

 liksom efter kort rotstafvelse och i inljudet, kan ej gärna vara någon annan än den nasalitet, 

 som åtminstone i vissa nord. dialekter tillkommit denna ändelsevokal efter nasal konsonant. 

 Att icke h v ar je af nasal föregånget a förblifvit oberördt af vår ljudlag inses emellertid däraf, 

 att de osammansatta eller som senare sammansättningsled använda ord, som innehålla ett 

 sådant, i fråga om a- och œ-skrifningarnas relativa frekvens förhålla sig alldeles som de 

 öfriga. Bevarandet af a på det förra hållet synes under dylika omständigheter äfven förutsätta, 

 att detta ljud lika litet inuti en juxtaposition som i inljudet af ett enkelt ord varit under- 

 Tom. XXXIII. 



