Hälsing elag en. 123 



vore blott en slump har tydligtvis ganska ringa sannolikhet för sig. — I motsats till H cod. § 85. 

 [B 49 — 1609 synes U cod. [B 12— Sch.— B 49 icke innehållit några spår af den ljudlag, hvarom 

 denna § handlar. Såsom redan i den föregående blef antydt, visar såväl Cod. B 12 som Cod. 

 Sch. konsekvent skrifningar, som vittna om en genomgående ^ försvagning af ändelsevokalen 

 a, och man har allt skäl att hos grundhandskriften förmoda samma konsekvens. Härmed 

 stämmer det väl öfverens, att såsom statistiken här ofvan utvisar «e-skrifningarnas frekvens 

 i U cod. B 49 är något större och något jämnare än i H cod. B 49. De spår af vår ljudlag, 

 som enligt samma statistik finnas i den förstnämnda, stamma troligtvis från B 49-skrifvaren, 

 liksom säkerligen delvis äfven de i den sistnämnda befintliga. Det mål han för sin del hufvud- 

 sakligen använde — hvilket icke var hans egen dialekt, där förhällandet torde varit ett 

 annat: se § 84 — kännetecknades efter all sannolikhet just af den ifrågavarande behandlingen 

 af ändelsevokalen a. I HL:s företal, hvars författare han synes vara (§ 2), förekommer nämligen 

 å ena sidan agha I00S, allan, almoghanoni, haiva, lagJia (2 g.) *, Ihva, toka; å andra sidan ahnosce, 

 byggœ, gopœ, hicelpce, Tcastce, ncefsce (2 g.), pcenningce, wœlbornce, perrce, pithstlce, ceplce; mot regeln 

 endast shipcet, mœstceren samt gopa. 



% 86. Samnord. a har öfvergått till ce i en stafvelse, som vid ljudlagens 

 genomförande föregicks af en starktonig stafvelse med sonanten y, œ eller 0, 

 antingen omedelbart eller så att endast stafvelser med samnord. a till so- 

 na n t stodo emellan. 



Om inflytande från en dialekt med dylik behandling af samnord. a vittnar den olika 

 proportion hvari skrifningar med a och sådana med œ förekomma hos de ord, där vokalen 

 icke befinner sig i nämnda ställning och hos dem, i hvilka den gör det. Denna proportion är för 

 den del af de hithörande orden, som icke berörts af den i föreg. § påvisade ljudlagen (d. v. s. 

 dem i hvilka vokalen står efter kort rotstafvelse eller i inljudet — utom framför r = samnord. 

 R och framför mediopassivmärket — eller, föregången af nasal, framför fogen i en juxtapo 

 sition ') å ena sidan 623: 802 — se exempelsamlingarna under a), b), h) och e) i § 84 — å andra 

 sidan 30: 151 — se under l), m), p) och t) därsammastädes. * För den öfriga delen, för hvars 

 vidkommande äfven nyssnämnda ljudlag influerat på «-skrifningarnas frekvens, är åter pro- 

 portionen å ena sidan 133: 945 — se anf. § under c), d), f), g), i)— k) — å den andra 37: 492 

 — se anf. § under n), o), q)— s), u), v). ^ 



Den vokalharmoniska differentieringen af a, hvaraf sålunda Cod. B 49 innehåller spår, 

 har först upptäckts af Kock i vissa andra fön. urkunder; i Fsv. Ijudl. ss. 116 ff., 165 ff. samt 

 Arkiv V s. 75 ff. läses hans framställning af företeelsen. Se äfven R. Larsson, Ant. tidskr. 

 f. Sv. XII. 2 s. 56 ff., Zetterberg, Bjärköar. ljud- o. böjn. lära s. 27, och Noreen, Aschw. gr. § 



1 Jf. dock s. 119 not 1. 



2 Det senare lagha liar kommit till genom transposition af en dat. plur. laghm i skrifvarens 

 eget mål. I denna form återgår emellertid ändelsevokalen sannolikt på samnord. i. Se formläran. 



3 Jf. s. 122. 



* Proportionstalet är för de ord, där den föregående stafvelsen innehåller a 429: 144, e 

 16: 11, i 35: 45, o 50: 51, u 93: 51, ij 0: 12, ce 23: 106, 7: 33. 



5 Proportionstalet är för ord, i hvilka den föregående stafvelsen innehåller a 56: 271, e 

 23: 168, i 33: 358, o 10: 83, u 11: 65, y 9: 72, ce 20: 288, 8: 132. 



N:o 2. 



