148 O. F. HULTMAN. 



§ 91. förhållande inom kategorien I resp. 540: 38 och 383: 267; inom kategorien II resp. 5: 9 och 

 32: 342; inom kategorien III resp. 18: 5 och 24: 19; inom kategorien IV resp. 10: 8 och 27: 

 63. För U åter inom kategorien I resp. 179: 1 och 151: 54; inom kategorien III — inom 

 kategorien II saknas exempel på ord som falla utanför ljudlagen — resp. 14: 8 och 6: 12; 

 samt inom kategorien IV resp. 11: 4 och 30: 22. Vid denna statistik har lika litet som vid 

 den i paragrafens början meddelade tagits hänsyn till den sannolika likställigheten af de ord 

 med inljudande ändelsevokal, hos hvilka denna efterföljes blott af slutartikeln, med dem på 

 slutljudande ändelsevokal; för resultatet är detta oväsentligt. 



Undersöka vi nu H cod. 1609, finna vi att också här ä (ö, e) är vanligare hos de ord, som 

 enligt ljudlagen böra visa denna ändelsevokal, än hos de öfriga. Statistiken gestaltar sig på föl- 

 jande sätt, om vi hålla oss till de exempel, som i H cod. B 49 ega en jämförlig motsvarighet. ^ 

 Inom kategorien I möter hos ord med halfstark biton på ändelsestafvelsen i 388 g., e 1. « 4 g. och 

 hos ord med inljudande, icke af r = samnord. n eller af mediopassivmärket efterföljd ändelse- 

 vokal i svagt bitonig stafvelse i 137 g., e 1. ä 8 g.; men hos ord med slutljudande ändelsevokal 

 i svagt bitonig stafvelse i 420 g., c, ä 1. ö 74 g.; hos ord med inljudande, af r = samnord. ä efter- 

 följd ändelsevokal i svagt bitonig stafvelse i 19 g., c 1. ä 8 g. och hos ord med inljudande, af medio- 

 passivmärket efterföljd ändelsevokal i svagt bitonig stafvelse i 42 g., ä 1. ö 3 g. Hvad beträffar 

 kategorien II, förekommer här hos de ord, som icke falla under vår ljudlag, i 11 g., e, ä 1. ö 

 O g., och hos dem som göra det, i 44 g., e 1. ä 308 g. Inom kategorien III anträffas hos de 

 förra i 14 g., e 1. « 3 g. ^; hos de senare i 34 g., e 1. « 6 g. Inom kategorien IV sluthgen 

 hos de förra i 12 g., e 2 g.; hos de senare / 45 g., c 1. ä 33 g. — Dessa i H cod. 1609 be- 

 fintliga spår af vår ljudlag och de ofvan i H cod. B 49 påvisade äro åtminstone delvis ned- 

 ärfda från bägges grundhandskrift H cod. [B 49— 1609. Hos de ord af kategorien I, där ljud- 

 lagen fordrar ce, förekomma, såsom vi nyss konstaterat, i H cod. B 49 383 skrifningar med i 

 (j, y) och 267 med cb (r/, e); i H cod. 1609 åter sammanlagdt 481 skrifningar med i och 85 

 med c, ä 1. o. Af dessa 85 motsvaras nu i H cod. B 49 endast 4 af «-skrifningar, men 81 af 

 ce- (o-, e-)skrifningar. Det berättigar till slutsatsen, att^H cod. [B 49— 1609 inom ordgruppen 

 i fråga företett, jämte skrifningar med ?", sådana med œ (0, e) i betydande antal. Men dessa 

 kunna blott bero på den ljudlag, hvarmed vi här sysselsätta oss. Ty af de i Cod. B 49:s 

 dialekter värka.nde ljudlagarna har endast en annan kunnat framkalla öfvergång af i till œ 

 inom kategorien I, och det är den i § 90 behandlade, som uteslutande tillhört B 49-skrifvarens 

 egen dialekt. Också på en annan väg komma vi till det resultatet, att redan H cod. [B 49— 

 1609 påvärkats af en dialekt, som tillämpat ljudlagen i fråga. Skrifningar med a eller u för 

 samnonl. i, tydande på en öfvergång däraf (äfvensom af a och u) till ce, förekomma ej blott i 

 H cod. B 49 (jf. s. 142), utan ock några gånger i H cod. 1609.^ De senare motsvaras meren- 



1 Se s. 122 not 1. 



2 rrånräknar man do exempel, som liafva inljudande ändelsevokal blott till iOljil af att slut- 

 artikeln affigerats och därför kanske med större skäl kunde föras till den senare gruppen ( jf. 

 ofvan), återstå inom den ifrågavarande 11 med i och 1 med e. 



3 Nämligen alla npm. H. prœf., I. 17, V. 20; Jagha dp. (j'f. formläran) H. prwf.; landboa 

 ns. I. 11 pr.; wir da as. Kg. 10; sättu 3 .spti. M. 16. 



Tom. XXXIII. 



