Hälsingelagen. 



159 



f) shjldugh'r nsm. Kk. 6.2, 8. 



g) allum dpm. Kk. 7 0. fl.; U. 24.2. 

 attum 1 ppti. U. 11. 2. 



hyggum 1 ppk. ' JE. I6.1. 

 frmidum dp. M. 28 pr.; U. 7.3. 

 fidlum dpn. M. 4 0. fl.; U. 4 0. fl. 

 hanum dm. Kk. ind. 0. fl.; U. 1 pr. 0. fl. 



h) (Tdanda:) oMandapu dsn. U. 11. 2. 

 landinu dsn. p. 14 pr. 

 niu num. U. lO.i. 

 nyu dsn. Kk. l.i. 

 skyldcestu sv. dpn. ' U. 7.3. 



i) (-atti:) màlzatœnum ds. V. 14.3. 



hondanmn ds. V. 20 — husbondcenum ds. 



U. 2.1. 

 62/MW dp. U. 11.2 (2 g.) — bolbyniim boolhy- 



num ds. U. 12 (2 g.), 13. 

 gcerningum dp. Kg. 4 pr., M. 16. 

 hundrcepum num. Ü. 17. 1. 

 hulUnum ds. U. 13. 



j) (iojwa.') a Tcomu as. * M. 14.2. 



konu g, d, as. ' Kg. S.i, 2, Ji. 2 pr.; U. 6 



(waldugher:) alwaldughum dsm. M. 24. 



husum dp. Kk. 2.2 o. fl. 

 hwcerium dsm. Kk. 6.1 o. fl.; U. 11. 2. 

 sinnni dpm. Kg. 2.3 o. fl.; U. 1.+ o. fl. 

 shyldum dpm. M. 3 pr.; U. 3 pr. 

 îvitmim dp. M. 17 o. fl.; II. 6.1 o. fl. 



§ 95. 



o. s. v. 



tills. 332 exempel. ^ 



tili num. U. lO.i — tiu manna epœ tiu 

 mannce epœ ds. U. lO.i, 25.i; iiu mannce 

 ep as. U. 10.2. 



[rvcp.pia:) owœpicepu dsn. M. 31 pr. (2 g.). 



manapum dp. U. lO.i (4 g.). 

 jjrovastunum (0: -cenum) ds. Kk. 2.i. 

 (restter:) ezoris rœttinum ds. Kg. 6 pr. 

 sMparum dp. U. I6.2. 

 {waldugher :) alwaldughum dsm. M. 24. 

 (wceriandi:) hjrhiu vceriundum dp. Kk. 6.3. 

 pripiunginum ds. Kk. 21.4. 



pr., 2, 19; honur ap. ' U. 7.2; honunnœ 

 gs. 1 Kg. 3.2; U. 2 pr. 



1 Formen analogi sk; se formläran. 



2 Hit höra bl. a. några exempel pä gen. plur.-former med ändeisen -u, Ijudlagsenligt utvecklade 

 ur de urnordiska på -5 framför m- i ett följande ord: handum medium hadum mmllum (o: handu m.) 

 Kk. 14, M. 34.1, V. 22.1 samt (V) sicelu mcessur ap. Kk. 8. Den fsv. gen. plui-. på -u i uttrycken 

 karinu milleen, kirkiu meellum., laghsaghu mcellum och ticeldru mœllum har af Kock i Arkiv VI s. 

 53 ff. erhållit nämnda förklaring. Noreen, Aschw. gr. § 426, anser den i stället vara analogisk, 

 bildad tifl nom. plur. på -ur efter förhållandet gen. plur. -a: nom. plur. -ar hos ö- och mask. 

 a-stammar; han anför (i anm. 3) emot Kock ur Birg, uppenb. tvänne exempel på ett mœnniskio, 

 som otvifvelaktigt är gen. plm-. men icke åtföljes af mcellum. Men äfven om den yngre fornsvenskans 

 urkunder innehölle ännu ett eller annat liknande exempel, kunde dessa enstaka fall från en senare 

 och af flexionssystemets ombildning karakteriserad period icke likställas med M-formerna i förbin- 

 delsen gen. plur. + mmllum, där sådana möta redan i den äldre fornsvenskan och äro i förhållande 

 långt vanligare. Falsk är dessutom, hvad dessa uttryck vidkommer, utgångspunkten för Noreens för- 

 klaring: att gen. plur. på -u bildats endast af tïn-stammar. Det ådagalägger handu{m) mœllum i 

 vår hskr.; jf. också nsv. dial. (Nyland) väggu-millan 'mellan skål och vägg' (Vendell, Nyl. allmogem.). 



■' Jf. också följande skrifningar med abbreviaturen 2^, hvilka snarast synas föreställa sådana 

 med u för samnord. u: apTi. dsm. H. 5 g. ex. Kk. I8.1; dpm, f. Kk. 2.1,2, M. 32.i; .saT^ dp. H. 4 

 g. ex. Kg. 2.4; witl^ dpm. Kk. 15. 1. Jf. dessutom .m. dp. 'män' Ä1. 14 pr. 



N:o 2. 



