168 



O. P. Hu LT M AN. 



§ 98. {hmlda:) slcakheldce ds. V. 6 pr. 



Imghstœ sv. gpm. Kg. 6 pr.; sv. apn. M. ind., 



15 pr. 

 heptœs 3 ppti. \). 8.i. 



leghœdrœiu/r ns. Kk. 10 — leghce hioon np. 

 M. 37.1 — leyœ hma (o: -(e) ds. U. prnl, 

 [l0s:) mhhscB dsn. I. 15, V. 17. i. 

 {-l0sa:) swarcB Usm as. Jj. B.i. 



p) hleci' as. U. 6 pr. 



Med fl för samnord. u: 

 1) fopo ds. U. 10.1. 



moghce 3 ppi. > Kk. l.i, M. 4. 



morghcengeff ds. JE. 5. ^ 



molncer ap. V. ind. — molneestap ns. V. 17 



pr.; m0lnœstapa np. V. 17 pr. 

 (stiala:) piufstolnm dsn. M. 31 pr. 

 porwee 3 ppi. ^ Kk. 4. 

 0gh(sn ap. V. 6 pr. 

 0rœn ap. M. 15. i, V. 6 pr. ^ 



m0ln0stap as. V. 17 pr. 



Sistnämnda skrifningar måste sammanhållas med de i §§ 84, 90 och framdeles i kon- 

 sonantläran omtalade med för samnord. a, i, resp. för den ur samnord. ä utvecklade 

 svarabhaktivokalen. På grund häraf går det icke an att i deras senare se beteckningen för 

 ett värkligt /»-ljud, som ju i hvartdera ordet kunde tänkas ha uppkommit genom framåt- 

 värkande assimilation. Liksom i de förra skrifningarna torde det i dessa ätergifva „den obe- 

 stämda vokalen" — ett «-ljud med dragning åt — för h vilken emellertid därjämte och i 

 regeln användts beteckningen œ. 



Om öfvergången af samnord. » till ett »r-ljud vittna indirekt äfven ett antal skrifningar, 

 däi' det förstnämnda företrädes af e, a eller i. Jämte andru skrifningar med e, o, i, u, y för 

 samnord. a samt med a, u för samnord. i, om hvilka varit fråga i §§ 84, 90, bero de på att 

 någon skrifvare, uti hvars egen dialekt förekommit ett sammanfallande af de tre ändelsevoka- 

 lerna i ett œ-ljud, velat använda en annan dialekt, för hvilken det varit främmande; till följd 

 af sin otillräckliga kännedom om densamma har han härvid stundom gjort sig skyldig till en 

 felkonstruktion. Skrifningarna med a för samnord. u hafva väl dock till någon del uppkommit 

 genom uteglömmande af ett «-streck; jf. §§ 12, 51. 



I följande skrifningar företrädes sålunda samnord. u af e: legJie as. V. 10; quinne 

 ds. Kk. 15.2. 



Af a: a gänga as. V. 12; agJia 3 ppi. H. 4 g. ex. Kk. 5 pr.; U. II.2; alla dsn. M. l.i, 

 34 pr., I. 5; U. 5, 10 pr.; hlea as. M. 6 pr.; brup framma ds. M. 2.i; forseaman ns. V. 14.*; 

 frilla barn as. M. 14. 1; gamal nsf Kk. 2.i; gifpta as. U. 7.i; giorpa 3 ppti. Kk. 1 pi".; iorpa 

 ds. J). 15; halfiva dsn. M. 18; U. 11 pr.; howazman ns. Kg. 2 pr.; howp dyna as. M. 10 pr.; 

 hwcm-ia dsn. Kk. 2.i; Icona Icuna g, d, as. H. 13 g. ex. Kk. 15 pr.; U. 4 g. ex. 5; kunar ap. M. 



1 Formen analogisk; se formläran. 



2 Ändelsevokalen ce i morghœn kunde äfven representera samnord. i. Att »-formen föreligger är 

 likväl sannolikare, dä denna i fsv. är vanligare än i-formen. I livarje liändolse torde morghren vara 

 analogiskt, hvarom se formläran. 



3 Se s. IGO not 3. 



Tom. XXXllI. 



