Hälsingelagen. 175 



skrifningen frœmcemi, att någon af Cod. B 4n:s dialekter alls ej låtit ce blifva e i svagtonig § 102. 

 stafvelse. Också under förutsättning att den form den återger förlorat sin semifortis, liksom 

 de af fraimemis spicel etc. återgifna, tillstädjer den på sin höjd slutsatsen, att icke alla dia- 

 lekterna haft en öfvergång af svagtonigt œ till e, hvilkens resultat blifvit bestående, 

 d. v. s. icke åter upphäfts af öfvergången e > re (§§ 12, 90, 91). 



Förhållandet mellan frœnzemis spicel frcensemis spicel å ena sidan och frcensimces spicel 

 å den andra kan ej gärna vara annat än det, att de representera skilda dialekter: i någon 

 dialekt har det ur ce i svagtonig stafvelse utvecklade e slutligen blifvit i. Om detta skett 

 utan någon inskränkning eller endast under särskilda omständigheter, kan ej afgöras. 



Medan frcenzemis spicel frcensemis spicel tillhöra H cod. B 49, förekommer frcensimcBS 

 spicd i U cod. B 49. Likväl återfinnas e-skrifningarna icke i H cod. 1609, där man i deras 

 ställe läser frändsämis spiäl (2 g.), fränsimis spiäJl, och i-skrifningen icke i V codd. B 12 och 

 Sch., som i stället hafva frcenzcemis spicel{l). Den sistnämnda läsarten har väl äfven varit 

 U cod. [B 12 — Sch. — B 49:s, hvaremot H cod. [B 49— 1609 snarast kan förmodas hafva i hkhet 

 med H cod. B 49 konsekvent visat e-skrifningar. 



Allmänt. 



§ 103. Hvarje samnord. vokal har genom kontraktion bortfallit, om den 

 medan ljudlagen värkade var obetonad och följde omedelbart på en annan, star- 

 kare betonad vokal. Ljudlagsenligt var den i denna ställning städse obetonad, 

 såframt den ej hade semifortis. Också ifall en obetonad vokal omedelbart före- 

 gick en med starkare aksent, egde utan tvifvel bortfall rum. 



Om kontraktion af en ändelsevokal med en föregående vokal vittna 



{lo:) hoo ds. U. II.2, 25 pr. fa faa 3 spk. H. 4 g. ex. M. 3 pr.; U. 3 pr.; 



(hoa:) booz asn. H. praef. 3 ppk. M. 14.2. 



(-hoi:) landho ns. I. 12 — syoboo raap as. Kg. fly inf. Kg. 5.i. 



11.1 — Vip'rho balÅ'*r wip'rbo balJc'r ns. H. fredagh as. J). 7.i. 



prsef., V. ind., 24.3. (ga:) vm gaa vmga 3 ppk. H. praef. (2 g.). 



bro lar as. V. 18 pr. ' m00r aldri ds. U. 22 pr. 



broor 3 spi. V. 18 pr. quindce ns. V. I8.3. •■* 



by gs. ^ t). 9 pr.; np. I. 16. seet nsn. M. lO.i. * 



1 Knapjjast äkta sammansättning; jf. broa Jcar i St. L. 



2 Förekommer i uttrycket till by hans och är alltså möjligen ack. sing. 



ä Jf. quiande i en kodex af SilL (Cod. Havn. Ny kong. Sami. n:o 2237). I hvad förhal- 

 lande denna form står till det vanliga fsv. quighande och fvn. Jcuigendi är oklart; en möjlighet vore, att 

 den tülkomniit genom folketymologisk ombüdning efter fsv. *qui (jf. quiggrind) fvn. kuf 'fäfålla'. 

 Kontraktionen i quindce förutsätter (liksom den i fda. tindœ'l) reduktion af den semifortis ordet tvif- 

 velsutan ursprungligen hade på penultima. 



* Emedan samnord. svagtonigt i framför t synes genomgående uppträda som i uti alla H cod. 

 B 49:s dialekter utom en enda, som blott föga gjort sig gällande (jt. gg 90 — 93 samt g 27), är det 



N:o 2. 



