186 O. F. HULTMAN. 



i dessa språk liksom i fornvästnordiskan det a-omljudda o är regel hos de maskulina «-stam- 

 marna. Mot fvn. hukhr svarar mit. huck, ags. huce; mot fvn. hulstr mit. bulster 'Fruchthülse, 

 Schale"; mot fvn. fugl fs. fugal, ags. fu^ol; mot fvn. ulfr is. ags. wulf. Till fvn. stubbr finnes 

 ingen närmare motsvarighet än an-stammen mit. meng, stubbe, men äfven här möter, i strid 

 med det vanliga förhållandet hos dylika, oomljudt u. Det kan nu lika litet bli tal om att 

 den oomljudda vokalen hos dessa ord beror på andra orsaker i västgermanskan än i nordiskan, 

 som att hvardera, händelsevis i samma ord, aflägsnat omljudet på den nämnda konstiga vä- 

 gen; det senare så mycket mindre, som i fornsachsiskan nom. och gen. plur. fortfarande ändas 

 på -os -o och a-omljud otvifvelaktigt inträdt framför o. Och under sådana förhållanden kan 

 man, om man beaktar den öfverväldigande mängden af mask. a-stammar med genomgående o, 

 icke med någon större tillförsikt antaga utlämning till förmån för u hos de tvänne hithö- 

 rande ord, till hvilka några lika vokaliserade västgermanska motsvarigheter icke uppvisats 

 — stufn och tuttr. Hvad det senare angår, talar t. o. ra. ett positivt skäl för att det är att 

 likställa med de ofvannämnda orden. Det tillhör en grupp af nordiska ord, hvilkas lågtyska 

 och engelska släktingar pläga, åtminstone alternativt, liksom de själfva uppvisa ett a-omljudet 

 trotsande u. Denna grupp, som bl. a. omfattar de nyss anförda hihhr och stubbr samt verbet 

 ruppa, om hvilket se här nedan, äfvensom åtskilliga andra ord, behandlade af v. Friesen i 

 De germ. mediageminatorna *, kännetecknas af att rot vokalen u efterföljes af en explosivge- 

 minata, uppkommen af kort konsonant + n genom urgerm. assimilation eller af kort konsonant 

 framför n genom urgerm. förlängning, samt att de olika orden stå i släktskapsförhållande till 

 ord med långt u. Att dessa kännemärken äro för handen också hos tuttr, ses af v. Friesens 

 utredning i anf. arb. s. 96. 



Antagligen har i alla de ifrågavarande ordens ljudgestalt funnits någonting, som hin- 

 drat a-omljudet att inträda. Hvad det varit, därom kunna dock, åtminstone tills vidare, 

 endast gissningar framställas. Hos ulfr « urnord. uulfas) kunde det — redan Kock har 

 anf. arb. s. 530 f. framhållit denna möjlighet — vara vokalens ställning mellan de labiala 

 konsonanterna u och /. I semifortisstafvelse har den dock i ingen händelse förmått afvända 

 omljudet, enligt de med -olfr (jf. ofvan s. 184) sammansatta personnamnens vittnesbörd. Hvad 

 de öfriga orden angår, är det säkert ingen tillfällighet, att nästan alla äro besläktade med 

 ord, innehållande långt m. Sa torde bukkr sammanhänga med avest. bUza- 'bock', fugl med 

 lit. pülcszczik pükszti 'andas, frusta' (och Wt. paüksztis'^kgeY), stubbr med fvn. stufe o. sskr. stupa- 

 'Schopf, stufn likaså, och tuttr 'Person, Va3sen af dvergagtig Skikkelse' med fvn. täta (the 



1 Fsv. budde m. (tillnamn, eg. väl 'pung, hög' 1. likn.), jf. ags. budda m. 'scarabseus', nit. 

 budde 'Wurm' ocli (?) lat. confiitäre 'nedslå' (s. 89 ff.); nsv. dubb m., jf. ofris, dubben 'stossen, 

 sclilagen' etc, ne. dub 'kappen, abhauen' etc. och nit. diuf « *düb-) m. 'Bund Stroh' (s. 31 ff.); 

 nsv. gubbe m., jf. nit. (Estland) gubbe f. 'kleiner Heuliaufen' och no. güv adj. 'som holder Hagen 

 indtrukket og Hovedet ned i Skuldrene og derved bliver stakformig og bred' (s. 41 ft.); ä. da. Icnub 

 Blek, Klods', nsv. knubb m., jf. nit. hnubbe 'was dick und rund herausstehet' och fvn. kni/fill m. 

 •kort Horn, som netop er skudt frem af den Hovedskallen bedsekkende Hud', no. k7iuv m. 'en fast 

 Masse med afrundet Top' (s. 60 ff.); no. 7iubb m. 'Jernplug, Skopind af Jern' etc, nsv. nubb ni., jf. 

 nit. nubben 'Knötchen von Wolle an gewissem wollreichem Zeuge, Zotte' och nisl. hnûfa f. 'Pukkel, 

 Knude' (s. 73 f.). 



Tom. XXXUI. 



