194 O. F. HULTMAN. 



det inträdt också i dat. plur., beror pä om i-stammarna redan före ljudlagens genomförande 

 antagit a-stammarnas dat. plur.-ändelse och om dennas vokal förmått framkalla omljudet — 

 det senare en fråga, som vi först i det följande kunna ingå uppå. Däremot har ii icke blifvit 

 o i de former, som i vanliga fall aro de oftast brukade. De nyss uppräknade orden med u 

 hafva alltså utjämnat växlingen i den riktning man kunnat vänta, och generaliseringen af o 

 hos de öfriga förefaller något egendomlig. Likväl kan man ej förneka möjligheten af att hos 

 enskilda ord genitivformernas inflytande varit förhärskande, till följd af att desamma ut- 

 gjort förleden i exceptionellt många juxtapositioner. Detta är nu visserligen under den histo- 

 riska tiden händelsen blott med ett af de ifrågavarande orden, nämligen hugr hogr; men det 

 låter naturligtvis tänka sig, att äfven de öfriga tidigare ingått i ett flertal juxtapositioner. 

 Hvad -trodr beträffar, är det väl dock snarast från verbet troda det har sin omljudda rotvokal. 



Om, såsom tidigare antydts vara möjligt, u framför m, n alls ej berörts af a-omljudet, 

 väntar man att också hos i-stammarna aldrig finna o i denna ställning. Emellertid förhålla 

 sig de hithörande orden med nasal efter vokalen väsentligen som de öfriga: jämte grunr, 

 hlumr, hlunr, huersJcunar, munr, -runr (i afr., upprunir) förekommer konr (och huershonar), 

 monr. Något argument mot den nämnda möjligheten utgör detta dock naturhgtvis icke. Det 

 är klart, att de få i-stammar, där rotvokalen till följd af sin ställning framför nasal genom- 

 gående var u, lätt kunde genom analogibildning blifva delaktiga af den växling u : o, som 

 a-omljudet framkallat hos ett mångfaldt större antal. 



Hvad de feminina i-stammarna beträöar, hafva några redan i det föregående om- 

 talats, nämhgen de som från början ej tillhört denna böjningsklass utan ö-deklinationen. Me- 

 dan dessa ords behandhng af urgerm. u är ö-stammarnas, öfverensstämma de egentliga 

 feminina i-stammarna i afseende å densamma fullkomligt med de maskulina. Flertalet visar 

 u hela flexionssystemet igenom: hurst, fud, Jilust, hurd, -rust (i gardsr), skuld, sJcurn, urd, 

 urt, Urdr, purfi; ett ytterligare exempel är spurn, såvida det icke, såsom sannolikt synes, 

 synkoperat mellanvokalen '. ^ Hos ett par, hvilkas egenskap af ursprungliga i-stammar 



1 För fvn. burst jf. ags. byrst 'bristle'; för iVn. fud: mht. vut (g. vudé) 'vulva'; för 

 fvn. Must: fs. Must, ags. Myst 'sense of hearing'; för fvn. hurd: got. hailrds 'Thtir', fht. hurt 

 (pl. hurdi) 'Flechtwerk aus Weiden oder Reisig, als Thür verwandt'; för fvn. skuld: fht. fs. sculd 

 (pl. sculdi), ags. scyld 'guilt, debt, due'; för fvn. urt: got. waûrts, fht. wiirz (pl. würzt), fs. wurt 

 (pl. wurti), ags. ivyrt 'vegetable, herb, root'; för fvn. Urdr: flit. ivurt, fs. wurth, ags. wyrd 

 'fate'; för fvn. purft: got. paûrfts, fht. dürft, fs. tJiurft 'Notwendigkeit, Bedürfniss'. Fvn. rv^t 

 (i gardsrust "Levningeme af et nedfaldet Gjerde') — enligt Vigfusson, Icel.-engl. Dict., likväl rüst — 

 sammanhänger med adj. rotinn och representerar ieu. rud-S-ti- (1. rüd-s-ti-T): jf. Persson, Bezz. Beitr. 

 XIX s. 268. Beträffande fvn. skurn se s. 190 noten. Fvn. urä 'Hob af de under et Fjeld derfra 

 nedstyrtede Steno' får sannolikt förbindas med sskr. vi'ißmi 'bedecke, verhülle' (hvars skiljande frän 

 sskr. Vfiiömi 'wehre, hemme', got. luarjan 'wehren' etc. och sammanförande med gr. iikvut 'hülle, 

 decke', lat. volümen 'Rolle, Windung', got. walwjan 'wälzen' etc. knappast är tillräckligt motiveradt). 

 Ordet kan fortsätta ieu. iJi'-tl- och ursprungligen hafva betydt 'Bedeckung, Verhüllung' (jf. sskr. v^-ti- 

 'hiding, secreting'). En betydelseutveckling, lik den här förmodade, kan konstateras hos nsv. dial. 

 (Nyland) hölster n. 'stenrös, stenbunden mark'. 



Tom. XXJXIII. 



