196 O. F. HULTMAN. 



fht. ohasa 'Vorhalle'); de öfriga äro sannolikt afledda medelst suffixet -adan-, hvarom se Hell- 

 quist, Arkiv VII s. 167 f. i 



Af samma skäl kunna också några an-stammar med oomljudt u förbigås i detta sam- 

 manhang. Först och främst upsi 'Tagskjseg', som utgått från den ofvan behandlade ö-stam- 

 men ups och följaktligen representerar en urnord. stam ubisan-. Formellt identiskt med det- 

 samma, ehuru till betydelsen anslutande sig närmast till det ofvannämnda ofsi (jf. den för- 

 stärkande genitiven ofsa i adjektivsammansättningar, äfvensom' no. ofse 'Overdrivelse, noget 

 overvseldende", ofseleg 'overordentlig, ypperlig') är ufsi 'Storsei (Gadus virens)'. Beträffande 

 usli 'gladende Aske' jf. mht. iisele f. 'Funkenasche', ags. ijsle f. 'ash'. ^ Till grund för Tculdi kan 

 väl ligga endast ett urnord. *kuUpan-. Äfven bulM 'den i Fartoiets Midte nedpakkede eller 

 opstablede og sammensurrede Ladning' har sannolikt synkoperat en mellanvokal. Det synes 

 utgöra diminutiv till bidr « urnord. *5uli-) eg. 'någonting uppsvälldt, voluminöst'; dess ur- 

 sprungliga betydelse skulle då varit 'liten hop' och dess urnordiska stam '-"ôuliJcan-. ^ 



En maskulin nn-stam med u, hvilken vi här ej behöfva taga hänsyn till, är också rudi 

 'Rubin'. Det är det fornfranska rubi, med 6 ersatt genom d under inflytande af rocf«, och böjes 

 dessutom som jan-stum: gen. sing, rudia o. s. v. Det af Noreen, Aisl. gr.^* § 154.2, nämnda 

 gutar (jämte götar) 'Einwohner von Gotbiand' beror uppenbart på lån af fgutn. gutar. 



Värkliga undantag från det allmänna förhållandet, att an-stammar utan mellanvokal för 

 urgerm. kort u visa o, finnas emellertid. Hos alla dem, i hvilka w-ljudet efterföljts af nasal, 

 har det bevarats oförändradt: bruni, funi, gumi, -muni (i mism.), runi 'Orne', -runi (i är.), 

 skumi, -spuni (i gullsp), umi. Ett roni 'equus' anföres visserligen af flere författare, senast 

 Noreen, Aisl. gr.^ § 154.2, men har med säkerhet icke existerat. Såsom redan Falk i Arkiv 

 XIII s. 202 framhållit, förekonmier det blott i hästramsan SE II ss. 487, 571 och skrifves på 

 det förra stället roni. Detta återger nog den värkliga formen; Falks förmodan, att felskrif- 

 ning för reini föreligger, träffar säkert icke det rätta. Formen roni stödjes nämligen af fi. 



1 De af Hellquist a. st. frän *grutadan-, *hrutadan- härledda fvn. Orotti, Hrotti har man 

 väl snarare att med Bugge, Sv. landsm. IV. 2 s. 239, och Noreen, Urgerm. lautl. s. 188, återföra på 

 äldre gruntan-, hruntan-. 



2 Oklart i afseende â sitt ursprung och sitt förhållande tUl de Kktydiga bm. ausli auvisli 

 m. är (trots Falk, Arkiv V s. 120 f.) ett annat fvn. usli m., med betydelsen 'Skade paa Kvaeg og 

 anden los Eiendom'. Med fda. oslœ Er. Sj. L. 2: 70, hvari Fritzner vill återfinna samma ord, har det 

 i ingen händelse någonting att göra. Af kontexten (.^n gor thet nohcer at han vil sin garth castce 

 nithcer thet cer hins oslœ at Iceggiœ gœrthce nitha-r) framgår, att detta fastmer be- 

 tyder 'orättmätigt ökande af ens jord på grannens bekostnad'. Det är sannolikt en till öi/i-stam ut- 

 vidgad Ijudlagsenlig fortsättning af ett urnord. *Köhsla- (betr. bortfallet af h jf. Tamm, Arkiv II s. 

 342 f.), som med den gutturala konsonanten återinförd ur verbet *««/i.s[/]fln ^ fsv. w<exa, fvn. växa, 

 fda. waxce fortlefver äfven i fsv. oxl fda. oxel 'svulst, växt' och legat tUl gnind för denoniinativet fvn. 

 èxla 'for0ge, formere'. Också i nsv. dial. (Skåne, Bleking) osli 'fruktsam, som förökar sig' torde den 

 Ijudlagsenliga formen spåras. 



2 Noreen (hos Hellquist, Arkiv VII s. 15 och i Urgerm. lautl. s. 166) förklarar fvn. „bulhr" 

 annorlunda: det skulle ha uppkommit af bul$-n-' och således, frånsedt suffixafljudet, vara = prêt, 

 part. bolginn. Tamm (Etym. sv. ordb. s. 22) ställer fvn, hulM i nära förbindelse med fvn. bialM 

 m. 'Bjselke', fht. fs. balco m. 'Balken'. 



Tom. XXXIII. 



