Hälsingelagen, Exkurs 1. 203 



-ari: -hrotari (i nidrbr.), koppart, lokkari, mordari, sofari, porpari. 

 -arr: doparr, lokarr. 



Neutra pâ 

 -ald: folald. 



-an: -ordan (i ito.), poran. 

 -ad: gen. lofads (i lofaâsmadr). 



Hos en mängd substantiv växlar suflixvokalen a med i eller u eller har en sådan 

 växling tidigare förefunnits. Ordet morginn morgunn (äfven myrginn) bör här särskildt näm- 

 nas. Om det ursprungliga förhållandet mellan de olika sufttxfornierna hos detsamma veta vi 

 ingenting säkert, trots Noreen, Idg. Forsch. XIV s. 400. Otvifvelaktigt härrör a-omljudet 

 från former med suftixet -ana-, hvarur den historiska periodens -in- {-en-) åtminstone delvis 

 torde framgått: jf. Kock, P.-B.-S. Beitr. XXIII s. 500. De öfriga orden af ifrågavarande 

 grupp, hvilka alla äro afledda från ett i det historiska språket fortlefvande ord, rätta sig i 

 valet mellan u och o städse efter detta. De äro: 



Maskulina på 

 -adr -udr: Med o fordadr (jf. for//a vb.), kostadr (jf. kosta vb.), gen. lokkadar (i lokkadarsamligr; 



jf. lokka vb.); lofudr (jf. lofa vb.), skordudr (jf. skörda vb.). 

 -nadr {-nudr): Med u dugnadr (jf. duga vb.), dulnadr (jf. dul f.). — Med o kostnadr (jf. kosta 



vb.), profnadr (jf. protinn prêt. part.). 



Feminina på 

 -an (-un): Med u fur /an (jf. furda vb.), hlutan (jf. Kluta vb.), hugan (jf. huga vb.). — Med o 



hodan (jf. hoda vb.), borgan (jf. tor^/a vb.), brosan (jf. trosa vb.), hoppan (jf. hoppa vb.), 



horfayi (jf. Äor/h vb.), hrokan (jf. ÄroA:« vb.), hostan (jf. A-osfa vb.), /o/an (jf. Zo/h vb.), 



lokkan (jf. /oÄ'Ä-« vb.), ?05rtn (jf. Zosa vb.), mornan (jf. marna vb ), -oZ-oîi (i samo.; jf. o^-a 



vb.), skodan (jf. sÄ-0(^/a vb.), skopan (jf. sio^a vb.), skoran (jf. sA-ora vb.), skolan (jf. no. 



s^-o/a 'fremskyde'), spottan (jf. spo/^a vb.), -stofnan (i rddast., tilst.; jf. stofna vb.), ^ogran 



(jf. fo^a vb.), poran (jf. /jora vb.), protnan (jf. protna vb.). 

 {-asta) -usta: Med o hollosta (jf. /jo/?r adj.). 



Af ord med konstant i eller m i sufflxet hafva vi att anteckna följande 



Maskulina på 

 -«7/: skutill 'Skudvaaben' etc, ^ studill. 



1 Fvn. skutill 'Fad eller lidet Bord, som sasttes frem for den som skal holde Maaltid' är där- 

 emot som bekant ett lånord. Under inflytande af detta är det troligtvis som det inhemska ordet ut- 

 bytt sin Ijudlagsenliga böjning *skytiU: pl. skuttar mot en med konstant u. Bortsedt frän studill, 

 hvars plural tyckes varit vida öfvervägande använd (jf. citaten hos Fritzner, Ordb.^) och därför med 

 sin oomljudda rotvokal dominerat vid utjämningen, har nämligen för öfrigt «'-omljudsväxüngen hos ord 

 på -ill städse upphäfts sä, att hela flexionssystemet gjorts delaktigt af omljudet. I st. f. eller jämte den 

 Ijudlagsenliga flexionen möter sålunda i fornvästnordiskan en flexion ferïll: pl. ferlar, fetill: pl. fetlar, 

 ketill: pl. ketslar, lykill: pl. hjklar, trygill: pl. tryglar, tygill: pl. tyglar. Likaså i fornsvenskan: 

 fœtil: pl. fcetlar, kœtil: pl. kœtlar, lykil: pl. lyklar, utskœhil: pl. utskceklar. (De latiniserade Ka- 

 tillus, Ingo Katilbionsson och Katilbernus, hvilka väl åsyftas med det af Noreen i Aschw. gr. § 384. 

 3 b anförda fsv. Katil, bevisa icke någon generalisering af don oomljudda stamformen). Jf. dessutom 



N:o 2. 



