208 O. F. Hu LT M AN. 



Om ad v er ben (och de från dem utgångna prepositionerna) är icke mycket att säga. 

 Beträffande dem, som sluta på -liga eller utgöras af en adjektivisk ack. sing, neutr.-form på 

 -t, kan hänvisas till det ofvan om adjektiven anförda. De återstående inskränka sig till for 

 (prep.), norâr (komp. nonlar, superi, nordast), of (prep.; adv. komp. ofar, superi, ofast), 

 opt uft, norâan, ofan äfvensom ör irr (<^ ok ur). Hos det sistnämnda ordet, som frän bör- 

 jan varit enstafvigt, beror som bekant o på en utveckling m > o i svagtonig stafvelse. I opt 

 och dess sällsynta biform iift fortlefva sannolikt de Ijudlagsenliga ack. sing, neutr.- och ack. 

 plur. neutr.-formerna af ett gammalt adjektiv; beträffande den senare jf. adv. komp. optari 

 och s. 191. De öfriga orden hafva alla haft omljudvärkande vokal efter rotstafvelsen och 

 visa på grund häraf o. 



Återstå så verben. 



Hos de starka verb, som här komma i fråga, uppvisa i allmänhet presenssystemet 

 (inf, près, ind., konj. och imper.) samt preteritum particip, för så vidt de innehålla urgerm. 

 u, genomgående «-omljud, men pluralis preteritum Indikativ den ursprungliga vokalen u. 

 Hvad plur. prêt. ind. och pi-et. part. angår, följer en sådan fördelning omedelbart af a-omljuds- 

 lagen, under förutsättning nämligen att på urnord. ståndpunkt hela prêt. part. haft suffixvo- 

 kalen a (jf. Kock, Ç.-B.-S. Beitr. XXIII s. 484 ff.). Presenssystemets a-omljud däremot är 

 Ijudlagsenligt endast i vissa former, hvarifrån det på analogisk väg spridts till de öfriga. Hu- 

 ruvida till de förra höra flere än inf. och 3 plur. près. ind. — såsom 1 plur. près. ind. och 

 imper. eller hela près. konj. — på denna fråga lämna verben intet svar. En blott från inf. 

 och 3 plur. près. ind. utgående generahsering af o är i betraktande af dessa formers vanlig- 

 het icke otänklmr, hälst som de understöddes af det lika vokaliserade prêt. part. 



Vi vilja genomgå exemplen i fråga, som alla tillhöra de afljudande verben. 



Klass II: brutuni brotinn, biidum boifinn, bugum boginn, drupum dropinn, ftugum 

 floginn (af flmga), flugum (af flf/ia), flutum ftotinn, frusum frosinn, fuJcum fokinn, gusum gosinn, 

 gutum gotinn, hlutum hlotinn, hnortit, hnusum, Jirw/vm liroUnn (af hriôâa 'rödja'), hrutum hro- 

 tinn, Mufum Jclofinn, krupum kropinn, kurum korinn (kusum kosinn), lugum loginn, lukum lo- 

 kinn, lustum lostinn, lutum lotinn, nutum notinn, rudum roiîinn, rufum rofinn, rukum rokinn, 

 shutum skotinn, smugum smoginn, sudum sodinn, sugum soginn, supum sopinn, toginn, putum 

 potinn, protinn. 



Också frerinn och korinn, som utgöra de Ijudlagsenliga prêt, part.-formerna till friôsa 

 kiôsa (medan de ofvannämnda frosinn och kori^m kosinn bero på analogi), hafva på ett tidigare 

 stadium haft o till rotvokal, liksom öfriga prêt, part.-former af denna konjugationsklass. Från 

 dem utgångna analogibildningar äro naturligtvis de jämte prêt. ind. plur. frusum och kurum 

 kusum förekommande formerna fr0rum och korum. 



Ansatser till en utjämning af vokalväxlingen mellan prêt. ind. plur. och prêt. part. 

 röja sig äfven i vissa sällsynta sidoformer till några bland de anförda exemplen — å ena si- 

 dan iodum, skotum, å andra budinn, lukinn, hlutinn. 



Klass III. Ett verb har urgerm. u också i presensstammen : sj;orna prêt, m<\. spur- 

 num (prêt. part. ej belagdt). Öfriga exempel äro brugdum brogdinn, brustum brostinn, burgum 

 borginn, gnullu, gnustum, guldum goldinn, gullum gollinn, hulpum holpinn, hurfum horfinn, 



Tom XXXIII. 



