Hälsingelagen, Exkurs 1. 221 



I)orpar: arnbiomceporpp' ap. VGL IV 13 — hœgguporppce gp. VGL IV 13 (8 g.) — 



— olafstorpp' np. VGL IV 13; Olafstorppœ olafstorppce gp. VGL IV 13 (2 g.). 



Som ö-stam böjdes väl - åtminstone tidigare — äfven den gamla Iconsonantstammen 

 borgh: horgh gs. Bur. 102, 395; ds. Bur. 181; as. Bur. 9; borg/ium dp. SML Add. l.i 



— helsinghorgh ds. SD 4069:566 — rouara borgh as. Bur. 156 — borghamœstare o. d. ns. MELL 

 Kg. 23.1 ; St.L 4 g. ex. Kg. 5; borghœ mestœrin borghamestaren ns. Bj.R 21 pr.; St.L Kg. 12 

 pr.; borghcemestœrcens gs. Bj.R 21 pr.; borghamœstara o. d. d, as. St.L Kg. ind., 12.i, IB.i; Bur. 

 415, 422; np. St.L 42 g. ex. Kg. ind.; gp. St.L 7 g. ex. Kg. lO.i; ME-A 424; ap. St.L 12 g. 

 ex. Kg. ind.; borghamœstarane o. d. np. St.L 8 g. ex. M. 11; horghamœstaranna gp. St.L R. 4; 

 borghamœstarana borghamestarana ap. St.L Kg. 15 pr., R. 6; borghamcestarum o. d. dp. St.L 8 

 g. ex. Kg. 20.3; borghamœstaromen borghamestaromen dp. St.L 4 g. ex. Kg. 18 pr. 



Såsom slutled i sammansatta kvinnliga nomina propria är liliväl ordet dels ö-stam, 

 dels iö-stam. Också här har det vanligen o; men därjämte förekommer undantagsvis u: 



-borgh: ingeborgh o. d. ns. SD 4554:180; DD 37; DD 38; as. DN 6:278; ingeborgha gs. 

 DD 38; Inggeborghe ds. SD 4554:180 — ingeborga œng as. DD 34 — ualhorgha gs. St.L Kg. 

 18 pr. — walborgha mœsso tvalborgha messu g, as. VML B. 5.5; SML Kk. 5 pr., B. 17 pr. 



-burgh: walburghamœssona as. St.L R. 2 pr. 



De feminina «'-stammarna förete dels u: 



burj): burp as. SD 4503. 



huri): hurruku ds. ÖGL B. 23; 

 dels o: 



î)orft: porft as. SML Kp. IO.3; MELL Kg. 23.i. 



Hos den enda hithörande representanten för ön-stammarna är rotvokalen omljudd: 



torwa: iorwa ns. ÖGL B. 25.2; SML B. 9 pr. (2 g.); SML fr. B. 9 pr.; torvu o. d. g, as. 

 VGL I K. 21; UL M. 12.7 ; VML B. 5.6 — gcesUnga torwu as. ÖGL B. 25.2 — torwo giœld o. d. 

 ap. SML M. ind., 30 rubr., 80. 



Af substantiven med mel lan vokal har ett, hos hvilket denna genomgående är a, 

 rotvokalen o: 



morI)ari: morpare o. d. ns. Bj.R 21 pr.; ÖGL Dr. 2.i; UL M. 81 pr.; SML M. 13 pr.; 

 VML M. 25 pr.; HL M. 16; Sm.L 4 pr.; St.L R. 8I.1; Sm.L fr. 4 pr.; Kopparb. 637; morâ- 

 thcerœ as. Landsfr. 3; mordœrœ ap. Lyd. 199; morparoni dp. Bur. 141. 



Hvad beträffar dem, som kunna antagas företett en växling i suffixet mellan a och i 

 eller u, så möter likaledes o hos 



afhuggen stjälk. I den fsv. sammansättningen skulle det ha den närliggande betydelsen 'afhugget 

 trä, stubbe'; också hos det förvänta no. start m. 'Stub af afhugget lidet Trœ; Halmstub' äro bägge 

 betydelserna förenade. Hvad som karakteriserade ett storpahug i motsats till annat olofligt hygge 

 var just det, att den huggna veden icko bortfördes utan uppstaplades vid stubben. En bekräf- 

 telse på denna tolkning af ordet ger en fda. lags definition af vithstorth, som tydligen är samma sak 

 som storpahug: Thet calice vi v. at man hoggcer i annars mans scogh oc rescer vith stofn tolf 

 las (Vald. Sj. L. 2: 42). Detta vithstorth har mähända utlösts ur det i Skånska kyi-krätten mötande 

 uttrycket hoggcB v. (se Schlyter, Skånelagen Hl A. 6), där det skulle tül en början representerat pre- 

 positionen vith -\- storp, men sedermora uppfattats som en sammansättning med substantivet vith 'ved'. 



N:o 2. 



