224 O. F. HULTMAN. 



(i. npf. VGL II 7 g. ex. Add. 7.io; ÖGL EI)s. 2.i (3 g.); MELL E{)s. 12 (3 g.); St.L Eds. 9 (2 g.); 

 borghat horghcet n, asn. UL 10 g. ex. Kp. 8 pr.; SML 6 g. ex. Kp. 9 pr.; VML 8 g. ex. Kp. 

 11 pr.; MELL 9 g. ex. Kp. 9 pr.; St.L Kp. 8 pr. — ohorghapar npf. VGL II Add. 11. is. 



forI)a: forpa fordha inf. Bj.R 8 pr.; St.L Kg. 15.i; 3 ppi. SML Kk. 11. i; fordhar 3 spi. 

 St.L Kg. U.i; forpat asn. SML M. 22.3. 



morpa: morpa inf. SML M. 13 pr. 



orka: orka inf. MELL I)g. 13 pr.; St.L G. 9 pr., E,. 24 pr.; orkar o. d. 3 spi. VGL II 

 5 g. ex. A. 21; Bj.R U.u, 16; VGL IV 9; ÖGL 28 g. ex. E}ds. 29; UL 18 g. ex. Kli. 6 pr.; 

 SML 8 g. ex. Kk. 3; DL 8 g. ex. M. 20 pr.; VML 25 g. ex. Kr. 5.2; HL 4 g. ex. M. 15.i; 

 Sm.L 6.1 ; MELL 22 g. ex. G. 8.i; St.L 105 g. ex. Kg. ind.; ÖGL fr. I M. 8 pr.; ÖGL fr. II 

 10 g. ex. ES. 14 pr.; Bur. 498; orkar orkar 3 spi. UL Kg. IO.2; DL B. 43; 0rkce 3 ppi. UL I. 

 21; Orka orka 3 ppi. ÖGL Kr. 13 pr., E{)s. 23 pr.; SML Kk. 12 pr., Kg. 12.2 ; MELL Egn. 34.i, 

 Et)S. 34 pr.; St.L B. 22.5, H. 11 pr. 



Textkodex af Magnus Erikssons landslag innehåller i Kg. ind. ett enstaka vrkar 3 spi. 

 Dä detta i alla andra handskrifter af lagen motsvaras af orkar (1. orka), den ifrågavarandes öf- 

 riga 25 exempel på samma verb hafva o och orden ei lœnger vndi följa på vrkar, är det nä- 

 stan säkert, att en dittografisk felskrifning föreligger. 



En värklig vokalväxling röjer sig däremot otvifvelaktigt i Hälsingelagens 



borgha: horgh'r o. d. 3 spi. Kp. 6 (3 g.). 



burgha: hurghupce (o: -cBpce) 3 spti. Kp. 6. 



Jf. det ofvan omtalade substantivet hurghan äfvensom mit. hurge (Schiller-Lübben I s. 

 397). Med hänsyn till det sistnämnda är det troligt, att åtminstone w-formen af det svenska 

 ordet stammar från medellågtyskan, i hvilket fall den egentligen här bort förbigås. 



Med omljudd rotvokal uppträder det — åtminstone ursprunghgen — efter fjärde 

 svaga konjugationen gående 



skörta: scorta skortm inf. UL I. 23; VML I. 18. 



Det enda hithörande af preteritopresentierna visar i de flesta urkunder genom- 

 gående o: 



I)orwa: porwa o. d. inf SML I. 9.4; VML B. 8.i; MELL B. 12 pr.; 3 ppi. Bj.R 20.i; 

 SML Kg. 1; VML B. 4.i, 23 pr. (2 g.); St.L Kp. 34.2, Sk. ILi, DrVl. ll.i; porf o. d. 1, 2, 3 

 spi. VGL I K. 14 pr. (2 g.), S. 1; Bj.R 7 g. ex. 14.3; VGL II K. 5 g. ex. Ind.; ÖGL 6 g. ex. 

 Kr. 6 pr.; SML 5 g. ex. Kg. I2.3; DL B. 40.4; VML 9 g. ex. Kr. 5.g; MELL 5 g. ex. Kg. S.e; 

 St.L 7 g. ex. I. 4; Norb. 140; Bur. 13; porwm ^orwom 1 ppi. SML t>g- H-a; Landsfr. 6; porven 

 2 ppi. Bur. 50; porwo o. d. 3 ppi. VGL II U. 29; SML Kg. 12.2, B. 12 pr.; VML 4 g. ex. Kr. 

 3; MELL 4 g. ex. Egn. ind.; Landsfr. pr.; porwe 3 spk. SML Kg. 10 pr.; porfte porpte 3 spti. 

 SML Kk. 2.1, Kp. 10.3; VML Prisf; Bur. 18, 144, 173 — wip' porwa o. d. inf. Bj.R 9 pr.; 

 SML B. 20.5; 3 ppi. St.L Kg. 15.ii; wip*r porf o. d. 3 spi. VGL II VS. 13; SML Kk. 8 (2 g.), 

 M. 3; SML Conf.; St.L 6 g. ex. G. 15.i. 



I Vidhemsprästens anteckningar har likväl ordet, de två gånger det förekom- 

 mer, oomljudt u: 



|)urwa: wiäp* purwu wiâp' puruu 3 ppi. 19. 1 (2 g.). 



I ett par ui-kunder är hvardera vokalisationen företrädd, nämligen i Upplandslagen — 



Tom. XXXIIl. 



