Hälsingelagen, Exkurs î. 239 



svenskan (se Kock, Fsv. Ijudl. s. 502 ff.)? synas vi ej behöfva draga i betänkande att också 

 i denna egendomlighet se ett sådant. Om någon tvekan skulle råda, hvilkendera uppfattnin- 

 gen är att föredraga, måste den väl vika inför det faktum, att ord, som i västnordiskan 

 hafva o framför dant. I + kons., åtminstone i vissa delar af Västergötland än i dag förete 

 en därmed öfverensstämmande vokalisation. Från detta landskap anföras nämligen — jämte 

 full samt (de säkerligen ur andra dialekter inkomna) gull och mull — följande former med 

 o (1. å): ikoll 'ikulT, bolle "dryckeskärl' (jf fvn. holli). Tcolle 'kulle', koelter (<; *kolleter) 'utan 

 horn' (jf. fvn. kollôttr), skålla 'synas' (jf. fvn. skolla, nsv. dial. skulla) : se Belfrage, Verbet i 

 Vestgötamålet ss. 12, 39, 46; Teilander, Allm.lif i Vestergötl. s. 69; Landtmanson, Sv. 

 landsm. Bis. 34. Såsom vi sett s. 187, kan samma dialektegendomlighet iakttagas i Bo- 

 huslän och Värmland, och det låter ju tänka sig, att äfven Västmanland, åtminstone gräns- 

 gebitet mot sistnämnda landskap, varit delaktigt af den;' detta skulle förklara Västmanna- 

 lagens förhållande. 



Hvad de a-omljudda formerna i öfriga urkunder angår, får det väl i betraktande af det 

 nu anförda tagas för gifvet, att också de stamma från dialekter, som i behandlingen af u fram- 

 för dent. I + kons. gått andra vägar än svenskan i allmänhet. 



Med Noreens uppfattning faller det enda hinder, som med skäl kunnat anses stå i 

 vägen för den ofvan framställda meningen, att fornsvenskan, då den i ord af ifrågavarande 

 grupp visar u för västnordiskans o, kvarstår på en ursprungligare ståndpunkt än denna. 



3. Ord med urnord. förbindelsen kakuminalt / + labial explosiva I. spirant efter rotvokalen. 



Denna fåtaliga grupp omfattar först och främst några substantiv: 

 Den enda maskulina a-stammen har i allmänhet m: 



ulwer: vlfivr uluer ns. SML Conf; SD 4069:568; vlfs gs. Landsfr. 6; Vl/f gs. DN 7: 

 290; Vlwe ds. SD 4304 (2 g.); Wlff vlff ds. ME-A 424 (8 g.); as. UL Conf.; vlua np. Bur. 189 



— hotulfs mœssu as. DL B. 38 pr.; HL V. 5 pr., {). 14 pr. — Bryniuluœr Bryniulw* ns. 

 VGL I Br. pr.; VGL IV 19.5; hrynniulfs gs. Landsfr. 6 — icerpjmlivcer ns. VGL IV 16 — 

 Jngulphir ns. SD 3827 — Rikulivcer ns. VGL IV 16 — Vlwar o. d. ns. VGL IV 4 g. ex. 14 



— wlpharde ds. FH 6 — wluild ns. Bur. 166. 



I en del urkunder — Östgötalagen, Magnus Erikssons landslag och Cod. Bu- 

 reanus — har ordet likväl o, ifall det utgör senare leden i ett kompositum: 



-olwer: bofolfs mœssu botolfs mcesso g, d, as. ÖGL B. 28.2; MELL {)g. 7; Bur. 527. 



Den enda neutrala a-stammen visar — i äldre Västgötalagen, Stadslagen, 

 Sv. Dipl. 4069, Cod. Bureanus och Birgittas egenh. utkast — städse u: 



gulf: gulf as. Birg. Aut. 181; guluet o. d. n, as. Bur. 5; Birg. Aut. 178 (2 [3] g.); gulfe 



' Enl. Kallstenius, Sv. landsm. XXI. 1 s. 143, skulle dock i värml. bärgslagsmalet (på grän- 

 sen mot Västmanland) liksom i riksspråket urgerni. u t'raml'ür II Id It Ijudlagsenligt representeras af 

 u. Men af de tre exempel han åberopar sakna full och gull all beviskraft (jf. fvn. fullr, gulT) oeli 

 det tredje, bidle 'bulle', berättigar med hänsyn till möjligheten af ett lån ur rspr. icke ensamt till 

 ett sådant påstående. 



N:o 2. 



