Hälsingelagen, Exkurs I. 243 



I några urkunder visar ordet emellertid, jämte o, undantagsvis u. Det är fallet i 

 Dalalagen: 



folk: folk ns. Kr. 5.4, B. 45.4. 



fulk: fwlk as. B. 49.i; 

 i Västmannalagen: 



folk: folk ns. 4 g. ex. Kr. 18 — hussœtes folk ns. M. 30.6 — folklam si/n n, as. B. 17.3 

 (5 g.) — folklam pinge ds. M. 33 pr. 



fulk: fulklanda gp. Kp. 6; 

 i Magnus Erikssons landslag: 



folk: folk n, as. G. 8.4, B. 27.4, 28.4. 



fulk: fulk ns. B. 27.3; 

 och i God. Bureanus: 



folk: folk folc n, as. 55 g. ex. 3; gs. 498; ds. 7; folket n, as. 15 g. ex. 20; folks gs. 5 

 g. ex. 100; folke folkœ ds. 32 g. ex. 3; folkeno ds. 4 g. ex. 155 — lekfolket ns. 8; lekfolke 

 ds. 3 — vngfolk ns. 182 — pienisto folk as. 188. 



fulk: fulk as. 490. ^ 



Hos de hithörande maskulina a?i-stamssubstantiven är endast o-vokalisation 

 belagd: 



rolki: Folke folke ns. VGL IV 14; ME-A 424 — folcœson ns. SD 4069:568. 



holmi: holme ns. MELL B. 21 pr.; holma as. MELL B. 21 pr. — flotholme ns. MELL 

 B. 21 pr.; flofholma as. MELL B. 21 pr. 



Det enda substantivet med mellanvokal, en imôfa-afledning, visar rotvokalen o: 



Folkunger: folkongcer np. VGL IV 15. 



I prêt. ind. plur. och prêt. part. af ett par verb hörande till starka konjugatio- 

 nens aflj. kl. III finna vi u: 



■fulghin: daghfulghit nsn. VGL II K. 50; UL Kk. 22 pr.; Lyd. 182 — in fulghit asn. 

 Bj.R 38.5. 



s[w]ulghuiii: swlgho 3 ppti. Bur. 512. 



Ett verb af första svaga konjugationen har o: 



molka: molcar o. d. 3 spi. VGL I FS. 3; VGL II FB. 15; UL V. 26 (2 g.); SML B. 

 29 pr. (2 g.); VML M. 26.i3, B. 26 pr.; HL V. ind., 21 (2 g.); MELL B. 82 pr. (2 g.); St.L B. 

 15 pr. (2 g.); molkat molkœt asn. VGL I G. 6.3; VGL II G. 11; MELL B. 33.6. 



Ett efter fjärde svaga konjugationen gående verb visar (utom i presenssystemet, 

 där rotvokalen undergått a-omljud) i allmänhet u: 



fulghl)i fulghper: fulghpe 3 spti. ÖGL G. ind., 15; fulghpu fulghdu 3 ppti. ÖGL R. 8.2; 

 VGL IV 19.1; fulght asn. FH 5. 



Men i God. Bureanus visar det i stället o: " , 



folghî)i: folgpe 3 spti. 134; folghpo 3 ppti. 14. 



Af det nu anförda synes framgå, att fornsvenskans Ijudlagsenliga behandling af ur- 

 germ. kort u i ifrågavarande ställning, om man frånser enskilda dialekter med en afvikande 



' Stephens läser här folk. Se emellertid rättelsen hos Ottelin, Stud. öfver God. Bur. I s. 49. 

 N:o 2. 



