250 O. F. HüLTMAN. 



lokkan: lohan as. M. 17, 

 bägge i Cod. Bureanus u: 



lukkan: lukhan ds. 528. 



sukkan: suMn ds. 174. 



Ell sannolikt 1 hithörande form af ett verb gående efter starka konjugationens 

 aflj. klass III har rotvokalen u: 



sluppum: slvppe 3 sptk. Bur. 56. 



Verben af första svaga konjugationen företrädas i de flesta urkunder uteslutande 

 af former med o: 



lokka: toM-a inf. St.L B. 21.5; loMar o. d. 3 spi. Bj.R 15.i; HL JR. 14 pr.; St.L G. 

 3.1, B. 21.5; lockat asn. VML M. 26.u. 



stokka: stokl'œ inf. VGL II ]). 3 (2 g.); sfoMres inf. MELL B. 29.i: stoMar o. d. 3 spi. 

 VGL II ]). 4, Add. 7.19; SML M. 13 pr.; MELL EJjs. 23; stokhœpi 3 spti. UL M. 31 \^x.; stocca- 

 pcer nsm. VML M. 26.5. 



I Cod. Bureanus komma likväl endast former med u till synes: 



lukka: lucka luka inf. 511, 528; 2 spi. 21; htkcape 3 spti. 524; luccat hikcat asn. 

 494, 501. 



sukka: sukat asn. 74. 



Östgötalagen innehåller såväl o- som w-former: 



lokka: lokka inf. E{)S. 25; lohkape 3 spti. M. 17 — stokka: stokka 3 ppi. VaJ). 29; 

 stokkapis 3 spti. EJ)S. 28; stokkapar nsm. Vap. ind. 



stukka: stukka inf. Dr. 2.i; 3 spi. Ej)s. 7.i; stukkapis 3 spti. Ejjs. 28; stukkapcer nsm. 

 Va]). 29. 



Läsaren har säkert redan själf af denna redogörelse dragit slutsatsen, att de fsv. dia- 

 lekter, som flertalet af de undersökta urkunderna företräda, inom ordgruppen i fråga låtit u 

 undergå alldeles samma behandling som västnordiskan. Här hksom där funno vi regelbundet 

 o hos maskulina a-stamssubstantiv, neutrala o-stamssubstantiv och verb af första svaga kon- 

 jugationen — bortsedt härvid från ord, hvilka såsom fsv. hukker fvn. hukkr torde från början 

 stått utanför a-omljudet. 



Men i några urkunder konstaterades mer eller mindre tydliga spår af en afvikande 

 behandling. I Dalalagen förekom öfver hufvud endast u hos hithörande ord — ej blott 

 subst. bukker, utan också subst. flukker och stukker (4 g.). Östgötalagen innehöll väl 

 å ena sidan subst. flokker (14 g.), stokker (2 g.), lokkan, vb. lokka (2 g.), stokka (3 g.), men à 

 andra sidan äfven subst. ßukker, stukker, vb. stukka (4 g.). Upplandslagen å ena sidan subst. 

 flokker (31 g.), lokker, stokker (11 g.), vb. stokka, å den andra — utom subst. bukker — subst. 

 stukker. Magnus Erikssons landslag å ena sidan subst. kropper, stokker (8 g.), vb. stokka 

 (2 g.), å den andi'a — jämte subst. bukker — subst. flukker (2 g.V Ur Stadslagen anteck- 

 nades icke blott subst. flokker (19 g.), stokker (28 g.), vb. lokka (3 g.), utan ock — oafsedt 

 subst. bukker (3 g.) — subst. flukker, lukker (3 g.), stukker (2 g.). I dessa fyra handskrifter 



Att -pp- i fsv. slippa återgår på äldre -mp- kan icke bestämdt förnekas. 



Tom. XXXIII. 



