288 0. i\ HuLTMAN. 



min 0. d. nsm. 4 g. "ex. 141; npn. 173; cumna apm. 526; npf. 501; Jcumit n, asn. 206, 505, 

 511 — fram cunia 3 ppi. 500' — fullmnin nsm. 208; npn. 183 — saman cumne npm. 495 

 — ut cumne npm. 420 — vœl cumin nsm. 531. 



koma: koma coma inf. 25 g. ex. 4; 3 ppi. 13, 183; Icomhar 3 spi 4 g. ex. 21; hom com 



2 sii. 18, 495; 3 spti. 108 g. ex. 4; lomt 2 spti. 128; homin comin nsm. 130, 151; lomnan 

 asm. 7; komna npf. 5; komit comit n, asn. 6 g. ex. 10 — atar coma inf. 19, 420 — fram coma 

 inf. 20; fram comnc npm. 169 — folkomin nsm. 61 — iamfolcomne npm. 194 — ikom 3 spti. 

 76 — m koma in coma inf. 30, 144, 145; m coyn 3 spti. 511 — nykomen nsm. 76 — saman 

 coma inf 495, 533; saman komnc samayi comne npm. 6, 196 — tel coma inf 13 — vt comin 

 nsm. 198; 



äfvensom Birgittas egenh. utkast, med 



kuma: kumit nsn. 179. 



koma: ko7na inf. 182 — framkoma inf. 185. 



Af svaga verb innehåller den liär behandlade ordgriippen tvänne — bägge tillhörande 

 första koiijugationen. Det ena, i hvilket stamvokalen följer omedelbart pä roten, visar i 

 Vidherasprästens anteckningar och Sv. Dipl. 4069 uti denna o: 



-koma: fulkoma o. d. inf SD 4069: 562, 564, 568 ^ fulkomœrî nsf. VGL IV 16, 

 i Cod. Bnreanus dels u, dels o: 



-kuma: fulkuma inf. 185. 



-koma: folcoma inf 18. 



Det andra verbet är ett sådant med mellanvokal: ett a torde synkoperats efter 

 roten. Äfven här är hvardera vokalisationen företrädd; vi finna endast u i Dalalagen och 

 Birgittas egenh. utkast: 



-kumna: fulkumnapar nsm. Birg. Aut. 185; fulkumnat asn. DL jjj. l.s. 



Endast o möter i Vidhemsprästens anteckningar. Stadslagen och Magnus 

 Erikssons bref om riksdag i Kalmar: 



-komna: fulkompna fulkomna inf St.L Kg. ind.; Kalm. 269; fulkompnas inf St.L Kp. 

 34.6; fulkomnrc.t asn. VGL IV 12. 



Såväl u som o förekommer åter i Magnus Erikssons landslag: 



-kumna: fulkmmia inf. Kg. 6.2. 



-komna: fulkomnat asn. Kg. 32 — 

 och i God. Bureanus: 



-kumna: fulcumnap nsf. 183. 



-komna: fulhomnape fulcomnape 3 spti. 135, 152; fulcomnapo 3 ppti. 150; fuleomnopo 



3 ppti. 129. 



' Enl. Ottelin, Stud. öfvcr Cod. Bur. I s. 51, af .skrifvaron ändradt till fram cumo. Uppen- 

 barligen har han af förbiseende först anvixndt presens för pretcritiim ocli sedan, då han velat rlitta 

 misstaget, underlåtit att ändra ilfven m till o: jf. como 3 i)pti. kort förut. 



2 Inf. fulkoma o. d. i Sv. Dipl. 4069 oeli Cod. Bureanus kundo äfven tänkas höra till ett 

 starkt verb, livarå i yngro fornsvenskan finnes ett otvetydigt exempel. Då likväl Ix^tydligt flere så- 

 dana — och bland dem det enda i äldre fornsvenskan påträffade — hänvisa på ett efter första svaga 

 konjugationen gående verb, föras tvetydiga former med större sannolikhet till detta. 



Tom. XXXIII. 



