290 O. F. HULTMAN. 



så varit fallet, hvaremot värt material icke afgifver några lika fasta hållpunkter for ett mot- 

 satt antagande, öfver hufvud kunna vi ej med stöd af detsamma bestrida, att det dialektiska 

 a-omljudet af kort u framför kort m egt rum i alla ord, där på detta följt en omljud värkande 

 vokal — alltså i samma utsträckning som det allmänsvenska a-omljudet framför kort r (s. 263). 



De dialekter här är fråga om hafva, då de låtit a-omljud inträda också framför kort 

 m, undantagsvis gått längre i afseende å detsamma än fornvästnordiskan, som i allmänhet 

 gifvit det större spelrum än fornsvenskan. Men å andra sidan inskränktes af en del forn- 

 svenska dialekter o-vokalisationens område inom ordgruppen genom ett par sekundära ljud- 

 lagar, hvilka på västnordisk botten icke egt någon motsvarighet. 



Den öfvergång af o till u i kort tonstafvelse framför i och w, hvars värkningar vi i det 

 ' föregående flere gånger iakttagit (ss. 262 f., 271, 280 f.), gifver sig också hos dessa ord till känna. 

 I flere urkunder skönjes mer eller mindre tydligt en böjning af verbet koma med o i de for- 

 mer, där rotstafvelsen icke omedelbart efterföljdes af i eller u, och u i dem där den gjorde 

 det. Sålunda stå i Östgötalagen 179 homa, homhcer Icomcer, Jcom, 1'omnir mot 31 Jcumi, kumin, ku- 

 mit (och 11 kuma, kunibœr, kumnë). Magnus Erikssons landslag innehåller à ena sidan 194 

 koma, komber, kom (och 9 homi, komm, komit), å andra sidan 39 kumi, kumin, kumit (och 1 kum- 

 ier). I Sv. Dipl. 4069 finna vi 4 koma o. d., komb'r (samt 2 ex. på subst. -komandi) och 1 

 kumin, i Birgittas egenh. utkast 2 koma och 1 kumit. En antydan om växlingen i fråga 

 gifva, tyckes det, också Kopparbärgspriviiegierna genom att uppvisa 5 koma coma (och 



1 komi) vid sidan af 1 humum. Här föreligger en form med u efter rotstafvelsen; i de öfriga 

 urkunderna visa sig sådana tillfälhgtvis icke, men med största sannolikhet kunna de antagas 

 företett rotvokalen u så vidt de med i gjort det. Mera osäkert är, om w-vokalisationen framför 

 M i Kopparbärgsprivilegiernas dialekt åtföljts af samma vokalisation framför i. Skrifnin- 

 gen komi gifver t. o. m. i någon mån stöd åt ett motsatt antagande. 



Till de urkunder, som rönt inflytande af en dialekt med växlingen o: v hos verbet 

 koma, hör ytterhgare Cod. Bureanus, fastän denna växling här i en punkt afviker från den 

 ofvan angifna normen. Den första af de tre till skriften och språket något skiljaktiga delar, 

 hvari (enl. Ottelin, Studier öfver Cod. Bureanus I s. 9 f.) urkunden sönderfaller, har för inf., 

 3 plur. près, ind., 2 sing, imper, samt de synkoperade formerna af prêt. part, i så godt som 

 uteslutande o-skrifningar — 33 kotna coma, com, komnan, comne, komna mot 2 kuma — men tör 

 de osynkoperade formerna af prêt. part, ungefär lika många o- och tt-skrifningar — 10 komin 

 o. d., komit mot 7 kumin o. d., kumit. Den tredje delen åter har för inf., 3 plur. près. ind. och 



2 sing, imper, ungefär lika många o- och M-skrifningar — 9 koma coma, com mot 6 cuma — 

 men för prêt. part, uteslutande w-skrifningar — 7 cumin, cumne, cmnna, kumit. Man torde 

 häraf få sluta, att hvardera påvärkats af en dialekt med böjningen inf. koma: prêt. part. ku- 

 min, ehuru delen I därjämte influerats af en med inf. koma: prêt. part. komin (och något litet 

 af en med inf. huma: prêt. part, kumin, såvida ej de två kuma tillkommit genom omvänd 



1 De här meddelade uppgifterna om fördelningen af o- och M-vokalisationen i de skilda de- 

 larna af Cod. Bureanus basera sig på Ottelins undersökningar (a. a. II ss. 21, 24). Prêt. ind. sing. 

 — som i liandskrifton förekommer 111 g., alltid med o-vokalisation — har måst lämnas å sido, eme- 

 dan O. icke berört det i sin redogörelse. 



Tom. XXXIU. 



