b 



Hälsing elogen, Exkurs I. 301 



ÖGL B. 36.4 — Hlbupi o. d. ds. 8ML 4 g. ex. Kk. 2 pr.; Skiiftpr.; tilbup til hup as. SML 4 

 g. ex. M. ind. — vmbiut vm burt ns. SML Kk. l(i pr., Kg. 11 pr.; wmbudh np. ME-A 425 — 

 vihup ns. ME afs. 246 — ping bupit ns. SML I)g. 2 pr. — buzs epumin dp. ÖGL R. 26 pr.; 

 ÖM^s e^« o. d. ap. ÖGL Vap. 20.i, ES. 18.i; ÖGL fr. II ES. 18.i — forhutha breef ap. Sm.L 13.4 

 — umbxizs mannin ns. ÖGL R. 14.i (2 g.); mnbuzs manzsins gs. ÖGL R. 14 pr.; umhuzs man- 

 ninum ds. ÖGL R. 14.i; umhuzs man vmbuzs man as. ÖGL R. ind., 14 pr., i; umhuzs mmi 

 ap. ÖGL R. 14 pr. (2 g.) — Bupcafle bupcafle ns. SML I)g. 2 i^r. (3 g.); huplafia o. d. d, as. 

 ÖGL 10 g. ex. Dr. 2.2; SML 4 g. ex. M. 22.i ; DL g. l.i (2 g.); ap. SML 9 g. ex. I)g. ind. - 

 buporp hnthorp as. Landsfr. 1; Bur. 206. 



-buj) 2: anbup as. Bur. 29; ap. ÖGL B. ind., 23; andhupum, dp. Bur. 142 — pino and- 

 bup np. Bur. 415. 



drup: drups rum ns. ÖGL B. I.e. 



flut: ffuf as. SML Kp. 2 pr. — fliit fireldcr ns. SML I. 13 iir. — ßut lande ds. ÖGL 

 Vins. 7.3. 



guj): afguz gs. Bur. 5U5; afgupi ds. Bur. 207; af gup as. Bur. 134; afgupet as. Bur. 

 203; rt/(7u/3 np. Bur. 71; afgupum o. d. dp. Bur. 6 g. ex. 61; af gupcn ap. Bur. 199 — 

 afgupa biladtc af gapa hikette n, as. Bur. 155, 207; np. Bur. 64 — afgupa hiscopar ns. Bur. 

 155; afgupa hiscopa np. Bur. 528; ap. Bur. 209 — afgupa dimd ns. Bur. 204 — afgupa dijrk 

 ds. Bur. 507; as. Bur. 6 g. ex. 493; ap. Bur. bSO — afgupa dyrU as. Bur. 494, 501 —afgupa 

 monstar af gnpa monstar n, as. Bur. 203, 398, 495; np. Bur. 51, 526; afgupa ministre da. Bur. 

 203 — afgupa offar af gupa ofar as. Bur. 422 (2 g.) — af gupa prœsts gs. Bur. 199; afgupa 

 prceste np. Bur. 189, 207, 208 — afgupa stoke ds. Bur. 203; afgupa stok as. Bur. 207 — gupa 

 dijrk as. Bur. 4 g. ex. 501 — nfgifp moiistar as. Bur. 154. 



lup: gatulup as. Kopparb. 638. ' 



ruf): andres arua rwd ns. DD 34 — siorud ns. DD 34. 



skut: scut ns. Bur. 502 ^ — arwa skut ns. DL M. 19 — sirefskut as. DL B 44. 1 — 

 skut bogh as. ÖGL B. 36.3 — skufra np. DL B. 19.i. ' 



1 Tsv. lop lup n. anses vara ett lånord ledande sitt urspning från mit. löp m. (se Taniin, 

 Fonet. kannst, s. 60; Söderwall, Ordb. 1 s. 777; Noreen, Aschw. gr. § 123 anm. 1). Ingenting tvin- 

 gar emellertid till ett dylikt antagande. Det fsv. ordet kan mycket väl liksom hna. prêt. plur. hlu- 

 pum, fsv. prêt. plur. lupum, prêt. part. lupin lopin, innehålla rotons svaga afljudsform och således 

 ställa sig vid sidan af fsv. hrot hrut n., skfjt skut n. o. likn. Ett par omständigheter tala dessutom 

 positivt mot den förra uppfattningen. Man nödgas med den, för att förklara konsonantförlängningen 

 i nsv. lopp, i detta se en lösgjord sammansättningsled, hvaremot ett kortvokaliskt fsv. lop lup 

 äfven såsom själfständigt bör hafva i nsv. rspr. erliållit pp (so Leffler, Ljudfysiol. undersökningar rör. 

 konsonantljuden s. 49 1, och Hesselman, Språk och stil 1901 s. 10 ff.). Och framför allt: någon 

 grund hvarför vid inlåningen i fornsvenskan medellågtyskans u skulle delvis ersatts genom u torde 

 det vara omöjligt att angifva. 



2 Ett scot, som Cod. Bureanus därjämte innehåller (s. 506), har enligt Ottelin, Studier Ofver 

 Cod. Bur. 1 s. 51, uppkommit genom radering af sC0te. Detta är tydligtvis den riktiga läsarten — 

 den återfinnes i Cod. Bildst. — och ändringen företagen i senare tid, sedan ordet scßte uppiiört 

 att begripas. 



^ Dalalagens skutra i. har snarast uppkommit af äldre * skoträ — den Ijudlagsenliga fort- 



N:o 2. 



