Hälsingelagen, Exkurs I. 311 



Bland substantiven med mellanvokal märkas först ett par ursprungligen trestafviga, 

 hos h vilka ett i synkoperats efter rotstafvelsen. Hos hvartdera är dennas vokal u: 



nuMar: nuMum dp. ÖGL ES. 4 pr. 



rul)sl: sloghœ ruzl as. Kopparb. 636. 



Vidare omfattar gruppen några ord, som likaledes synkoperat andra stafvelsens vokal, 

 men förutsätta urnord. former med fyra stafvelser. Ett af dem, en bildning pä -slaper, hos 

 hvilken den synkoperade vokalen varit a, uppträder i allmänhet med rotvokalen u: 



buljskaper: hupscaper o. d. ns. UL ]>. 1 pr.; SML pg. 1, 2 pr.; DL \ig. l.i; hups'k{d)'ps 

 gs. Bur. 6; hupshipi ds. Bur. 4. 6; bapskap o. d. ds. Bur. 6; as. ÖML \)g. 1, 4 pr.; Landsfr. 

 i; Bur. 522; hupskapit as. Bur. 145. 



Västmannalagen innehåller dock (som enda representant för ordet) en skrifning med o. 



boJ)skaper: botscap as. Kp. 12.3. 



Hos tre andra ord har sannolikt i synkoperats. Tvä af dem förete städse i den före- 

 gående stafvelsen »: 



hughnaper: huyhnapcr hugnapar ns. SML ProL; Bur. 101; hughnaper gs. SML Prol.; 

 hughnap o. d. as. Bur. 4 g. ex. 3. 



gui)domber: gupdomhar ns. Bur. 63; guddome ds. SML Kk. 1 pr.; giipdom as. Bur. 11, 

 103 (2 g.). 



Det tredje visar u i Vidhemsprästens anteckningar och i Södermannalagen — 



hughsan: huxcen ds. VGL IV 12 — vmhughsan ds. SML Prol. — 

 men o i Kopparbärgsprivilegierna — 



hoghsan: forhoxœn ds. Kopparb. 636. 



Äfven ett ord med kvarstående mellanvokal efter rotstafvelsen förekommer 1 de 

 här undersökta urkunderna. Mellanvokalen har förut varit afväxlande u och a, af hvilka det 

 senare undanträngt det förra, och rotvokalen ar i Stadslagen u: 



skuj)an: skudhan ds. Thj. 16; 

 i Bjärköarätten o: 



sko|)an: skopan ds. 19.3. 



Af de till gruppen hörande adjektiven sakna endast ett fåtal från början mellanvo- 

 kal, och af dem är blott ett flexibelt. Detta adjektiv, som ej förekommer annat än i en sam- 

 mansättning, hvars senare led det utgör, i har i de flesta urkunder rotvokalen u: 



-tugher: hiltughœr o. d. nsm. VGL IV 2; UL 10 g. ex. Kk. 14.7; SML 4 g. ex. Kg. 9 

 pr.; DL EI)s. 6 pr., i, 8; HL 5 g. ex. Kg. 6 pr.; Lyd. 209, 211; DN 1 : 408; biltughum bil- 

 tugum dsm. UL M. 2I.2; SML JE. 4.i; HL M. IS.s; Lyd. 211; biltughan o. d. UL Kg. 9.3, L 

 8.3; DL E{)S. 8; HL Kg. 6.2; Lyd. 209; biltughir biltughe npm. DL EI)S. 2 pr.; HL Kg. 2 pr.; 

 biltughce apm. Lyd. 199, 209; hilfugh npn. UL M. 21 pr. 



I Västmannalagen och Magnus Erikssons landslag är hkväl detta ords rot- 

 vokal o: 



-togher: biltogher o. d. nsm. VML Kg. 6 pr., M. 24.*; MELL 16 g. ex. M. 7 pr.; Bil- 

 toglis biltoghs gsm, n. MELL 4 g. ex. M. ind.; bittoghan biltoghcen asm. VML I. 9; MELL 5 g. 



1 Jf. s. 43 not 3. 

 N:o 2. 



