328 O. F. HULTMAN. 



lughi (3 g.), pi(si (2 g.) och vb. lupa (2 g.), lugha (3 g.), dels subst. Mer (1 g., jämte lider 46 g.) 

 och vb. tropa (5 g.). Likväl härröra o-skrifningarna af hopa i Cod. Bureanus knappast från 

 någon dialekt med Ijudlagsenligt o inom den här behandlade ordgruppen. Att detta ord, oak- 

 tadt det förekommer ej mindre än 5 gånger, representeras blott af o-skrifningar, öfriga hit- 

 hörande ord däremot nästan exklusivt af skrifningar med u, låter fastmer sluta till en inom- 

 dialektisk växling hughi, -bupi o. s. v.: tropa. Vokalen o hos verbet tropa i en dialekt, 

 hvars ljudlagar fordrat genomgående u inom gruppen i fråga, år väl att härleda ur en analogi- 

 bildning liknande den, som gifvit verbet homa i fornvästnordiskan dess o (s. 209); i den ifrå- 

 gavarande fornsvenska dialekten kan detta sistnämnda verb haft Ijudlagsenlig o-vokalisation 

 (s. 293) och alltså i sin mån tjänat som mönster för analogibildningen. 



Beträffande en del af de ofvan nämnda urkunderna låter det likväl tänka sig, att 

 o-dialekten haft Ijudlagsenligt a-omljud ej blott framför kvarstående utan ock framför synko- 

 perad vokal, ehuru tillfälligtvis ingen af de skrifningar med o den insatt i texten fallit på 

 «-stamssubstantiven; snarast är det händelsen med Magnus Erikssons bref om frånträdande af 

 kronan, fördraget mellan k. Magnus' och Albrekts anhängare, Sv. Dipl. 4069, diplomet Handl. 

 t. upplysn. af Fini. häfd. III. 5, Bjärköarätten, stadfästelsen och tilläggen till Södermannalagen, 

 Kopparbärgsprivilegierna och Cod. Bureanus. I fråga om yngre Västgötalagens kyrkobalk, 

 Södermannalagen, Dalalagen, Hålsingelagen och Magnus Erikssons landslag måste en sådan 

 möjlighet anses utesluten. 



Många urkunder förete spår af «-omljud, angående hvilka det ej kan afgöras, om de här- 

 röra från en dialekt med u framför synkoperad och o framför kvarstående a-omljud värkande 

 vokal eller från en med o i hvardera ställningen. Dessa spår uppträda jämte spår af det i 

 östgötalagen iakttagna behandhngssättet uti Hel. Birgittas egenh. utkast, med dels subst. 

 dnqn och vb. shupa (2 g.), dels subst. bopi äfvensom adj. rotin, och uti diplomet Västmanl. 

 fornminnesfören. årsskr. III s. 88, med dels subst. musi, dels prêt. part. bopin. Dessutom 

 möta desamma i Norbärgsprivilegierna, med vb. skopa; i diplomen Hist. handlingar II s. 

 1 f., Handl. t. upplysn. af Fini. häfd. III. 4 och Handl. rör. Skandinaviens hist. III s. 6 f. 

 — alla tre med adj. opin; i Dipl. Nor v. VI. 278, med pi-et. part. hrotin; samt i diplomen 

 Beskr. öfver Ydre h:d I. 32, med subst. loter, och Västmanl. fornminnesfören. årsskr. 

 III s. 87, med subst. tnosi. 



Blott i en enda obetydlig urkund framträder uteslutande det behandlingssätt, som 

 gifvit o framför såväl synkoperad som kvarstående vokal: i Dipl. Norv. III. 342 är det 

 enda hithörande exemplet subst. bop. Men i flere spåras det mer eller mindre tydligt jämte 

 de andra behandlingssätten. 



Ett par af dem röja invärkan, utom af en dialekt,' där detsamma tillämpats, af en 

 annan, hvars ljudlagar kraft u framför synkoperad, o framför kvarstående vokal. Äldre Väst- 

 götalagen innehåller å ena sidan subst. bup 1 (8 g.), drup, slut (2 g.), å andra sidan loi, trop 

 äfvensom bröt (1 g., jämte brut 2 g.); vidare vb. bopa, äfvensom subst. loter (24 g.) och adj. 

 opin (8 g., jämte upin 1 g.), rotin (3 g.). Dessutom förekomma där 5 ex. på vb. -sluta, af hvilka 

 dock icke får slutas, att någon af urkundens dialekter haft u äfven framför kvarstående vokal. 

 Med hänsyn till att så många exempel på ordet uppvisa endast denna vokal måste man antaga, 

 att någon af dialekterna med o i nämnda ställning undantagsvis haft u i detsamma; ett sådant 



Tom. XXXni. 



