332 O. F. Hui. TM AN. 



I Stadslagen — iifven den utfärdad af östgöten Magnus Eriksson — möta i de allra 

 flesta fall former, af hvilka kan slutas, att a-omljudet genomgående uteblifvit framför kort 

 explosiva 1. icke-labial spirant (s. 329) och framför kort I (s. 270), och uteslutande sådana, 

 som hänvisa på samma behandling framför dent. I + konsonant (s. 237) och på «-omljud 

 framför kort m (s. 292). Fi'ân samma håll som dessa formel' härröra utan tvifvel, åtminstone 

 till större delen, de talrika på a-omljud framför gemin. tonlös explosiva och framför kakum. I 

 4- konsonant annan än lab. explos. 1. spir. tydande exemplen i handskriften (ss. 250, 242 f.). 

 Ur en afart af samma dialekt kunna dock — man jämföre Östgötalagen — några former 

 förutsättande uteblifvet omljud i den förra ställningen (s. 250) och framför kakum. I + hilj. 

 explosiva 1. spirant (jf. gulf s. 240) tänkas hafva influtit. Osäkert är, huruvida de 2 exempel, 

 af hvilka behandlingen framför explosiva 1. spirant -f likvida 1. nasal belyses och som båda 

 förutsätta, a-omljud (s. 246), representera denna dialekt. Måhända aga vi ej att på grund af 

 desamma antaga, att hufvuddialekten i Stadslagen, ehuru i allmänhet öfverensstämmande med 

 dem i. Östgötalagen och Magnus Erikssons landslag, i denna punkt skilt sig därifrån. Alldeles 

 -uteslutet är ju icke, att här af en tillfällighet blott en annan dialekt gjort sig gällande — ■ till 

 •äfventyrs den samma, som undantagsvis röjer sig i former vittnande om H-omljud, utan någon 

 inskränkning, framför kort explosiva 1. icke-labial spirant och framför kort I (ss. 329, 270). 



Hvad några smärre urkunder af denna grupp låta oss erfara om Ijehandlingen af kort 

 u — hvilket visserligen icke är mycket — motsäger ej, att den åtminstone i någon dialekt 

 de företräda varit den för Östgötalagens språk karakteristiska. I Magnus Erikssons privile- 

 gier för Kopparbärg spåras icke-omljud, både där ändelsevokalen synkoperats och där 

 den kvarstått, framför kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 327), icke-omljud, åtminstone 

 där den synkoperats, framför kort I (s. 269) samt omljud framför kort m (s. 292) och framför 

 • kakum. 7.+ konsonant annan än lab. explos. 1. spir, (s. 242) — men alternativt äfven omljud 

 framför kort explosiva 1. icke-labial spirant, åtminstone där den' påföljande vokalen kvarstått 

 (s. 327). — I hel. Birgittas egenhändiga utkast icke-omljud framför kort explosiva 1. 

 icke-labial spirant, äfven där ändelsevokalen kvarstått (s. 328), samt framför kakum. I + 

 labial explosiva 1. spirant (s. 239 f.), omljud framför kakum. I + konsonant annan än lab. 

 explos. 1. spir. (s. 242) — men därjämte omljud, åtminstone där ändelsevokalen kvarstått, 

 framför kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 828) och — måhända på grund af inflytande 

 från samma dialekt — icke-omljud framför kort m (s. 292). — I det kortare fragmentet 

 af Östgötalagen och i Magnus Erikssons bref om riksdag i Kalmar icke-omljud, 

 åtminstone ifall ändelsevokalen synkoperats, framför kort explosiva 1. icke-labial spirant 

 (s. 327), icke-omljud framför dentalt I + konsonant (s. 237); i det förra dessutom omljud 

 framför kakum. I + labial explosiva 1. spirant (s. 240), men äfven — då endast ett exempel 

 finnes, möjligen till .följd af dialektblandning i texten — omljud, också vid syn.koperad ändelse- 

 vokal, framför kort / (s. 268). Jämväl andra urkunder antyda, att omljudet uteblifvit framför 

 kort explosiva 1. icke-labial spirant, utan att det kan afgöras om det skett genomgående eller 

 endast där ändelsevokalen synkoperats. Det gäller (s. 327) om Magnus Ladulås' stadga 

 om allmän landsfred och om diplomet Sv. skriftprof 11 (utfärdadt af Magnus Eriks- 

 son), i hvilka man ock spårar omljud framför kakum. l-\- konsonant annan än lab. explos. 1. spir. 

 )s. 242) — hvad den förra beträffar jämte icke-omljud i samma ställning, ehuru blott i det 



Tom. XXXIII. 



