338 O. F. HuLTMAN. 



Genomgående icke-omljud framför kort explosiva 1. icke-labial spirant har karakteri- 

 serat den tredje dialekten, hvars ringa inflytande pä urkunden bäst ådagalägges genom dennas 

 5 u- och 44 o-skrifningar af subst. luter (s. 329 f.). Det uteblifvande af omljudet framför 

 kakum. I + konsonant annan än lab. explos. 1. spir. och framför gemin. tonande explosiva, 

 hvarpa enstaka skrifningar tyda (ss. 243, 247), får väl snarast tilläggas samma dialekt: icke- 

 omljud såväl i dessa ställningar som framför kort explosiva 1. icke-labial spirant hafva vi 

 (s. 331 f ) trott oss finna exempel på inom östgötadialekterna. 



Att dialekten med fullständigt omljud framför kort explosiva 1. icke-labial spirant 

 värkligen varit västmanländsk och icke — något som äfven läte tänka sig — tillhört en från 

 Västergötland bördig skrifvare, synes det i Västmanland skrifna diplomet Västmanl. 

 fornm. fören. fcidskr. III s. 88 bestyrka. Man finner nämligen där den för öfrigt nästan 

 blott i Västmannalagen förekommande prêt, part.-formen bopin (s. 328) - jämte en dat. plur. 

 mvsum, som kan stamma från en annan dialekt men äfven hafva rotvokalen m på grund af 

 öfvergången o > m i kort stafvelse framför u (ss. 262 f, 280 f., 290, 299). Samma ur- 

 kund antyder omljud också framför kakum. I + konsonant annan än lab. explos. 1. spir. (s. 242). 

 Svårare är det att afgöra, om den andra hufvuddialekten hör hemma i Västmanland eller till 

 äfventyrs användts blott af en därstädes värksam uppländsk skrifvare. Ifall hvardera dialekten 

 egt hemortsrätt i landskapet, har väl den förstnämnda haft sitt område i den västligare, när- 

 mare Västergötland belägna delen däraf, den sistnämnda i den östligare, till Uppland gränsande. 

 — En tredje västmanländsk urkund, diplomet Västmanl. fornm. fören. tidskr. III s. 87, 

 lämnar ingen annan upplysning om fl-omljudets begränsning i dess dialekt än att sådant fram- 

 för kort explosiva 1. icke-labial spirant framkallats åtminstone af kvarstående ändelsevokal 

 (s. 328). 



Upplandslagen — den ojämförhgt viktigaste af de urkunder, som anknyta sig till 

 Uppland — visar, med vissa relativt sällsynta undantag i en del fall, former som förutsätta 

 omljud och icke-omljud, allt efter som ändelsevokalen kvarstått eller synkoperats, framför 

 kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 330), framför dent. I + konsonant (s. 237) och framför 

 kort I (s. 269); omljud framför gemin. tonande explosiva (s. 247), framför explosiva 1. spirant 

 + likvida 1. nasal (s. 246), framför kakum. I + konsonant annan än lab. explos. 1. spir. (s. 

 242 f.) och framför gemin. tonlös explosiva (s. 250); icke-omljud framför kakum. I + labial 

 explosiva 1. spirant (s. 240) och framför kort m (s. 293). Från den i västgötaurkunderna mest 

 framträdande dialekten tyckes alltså Upplandslagens hufvuddialekt hafva skilt sig genom om- 

 ljudets uteblifvande i sistnämnda ställning och dess blott partiella inträdande framför dent. I 

 + konsonant och framför kort 1. — De spår af andra dialekter Upplandslagen därjämte undan- 

 tagsvis innehåller utgöras främst af några skrifningar hufvudsakligen i dess början, af hvilka 

 kan slutas till genomgående icke-omljud framför kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 330). 

 Vidare af enstaka skrifningar tydande dels pä icke-omljud framför gemin. tonlös explosiva 

 (s. 250), dels på omljud framför kort in (s. 293). Dessa tre egendomligheter, som i vissa öst- 

 götadialekter uppträdt jämte hvarandra (s. 331 f), tillhöra kanske äfven här samma dialekt. 

 Slutligen spåras i Upplandslagen jämväl en dialekt med omljud, äfven där ändelsevokalen 

 synkoperats, framfc»r kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 330). 



Tom. XXXIII- 



