Hälsingelagen, Exkurs I. 339 



De antydningar om ett af kvarstående vokal värkadt oniljud framför kort explosiva 1. 

 icke-labial spirant ocli om icke-omljud framför kort m, som den i Uppland födda hel. Birgittas 

 egenh. utkast innehålla (jf. s. 332), sta väl ihop med hvad vi konstaterat rörande Upplands- 

 lagens hufvuddialekt. — Någon dialekt afvikande frän denna behöfva icke häller ett par andra 

 Upplandsurkunder företräda: brefven Dipl. Norv. III. 345 — utfärdadt af Karl Ulfsson till 

 Tofta i Uppland — och Sv. Dipl. 3702 — utfärdadt af Upplandslagmannen Israel Birgersson. 

 Ett i det förra förekommande Stokhohn (hvars vittnesgillhet för urkundens dialekt ju vis- 

 serligen är ganska tvifvelaktig) anger omljud framför gemin. tonlös explosiva (s. 248) och 

 framför kakum. I -j- konsonant annan än lab. explos. 1. spir. (s. 242), en i det senare mötande 

 form omljud i sistnämnda ställning (s. 242). 



Södermannalagens språkform synes hafva bestämts af tvä skilda dialekter (eller 

 (üalektgrupper), af hvilka den ena, som måhända något mera gjort sig gällande, i afseende 

 ä a-omljudet åtminstone i de flesta punkter öfverensstämt med Upplandslagens hufvuddialekt, 

 den andra med en af Östgötalagens dialekter. Vi finna nämligen här å ena sidan former för- 

 utsättande ickeomljud och omljud, allt efter som ändelsevokalen synkoperats eller kvarstått 

 framför kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 327); omljud, ifall ändelsevokalen kvarstått, 

 framför kort / (s. 270); omljud framför explosiva 1. spirant + likvida 1. nasal (s. 246); men icke-omljud 

 framför kort m (s. 293). A andra sidan former som förutsätta genomgc\ende icke-omljud fram- 

 för kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 327), framför kort I (s. 270) och framför explosiva 

 1. spirant + likvida 1. nasal (s. 246), men omljud framför kort m (s. 293). Från det senare 

 hållet kan det enda exemplet, som upplyser om behandlingen framför kakum. I + labial ex- 

 plosiva 1. spirant — ett grinda stolpa, hvilket antyder omljud i denna ställning (s. 240) — 

 tänkas förskrifva sig. Framför kakum. I -\- konsonant annan än lab. explos. 1. spir. och fram- 

 för gemin. tonlös explosiva har omljud inträdt — att döma af de talrika exemplens (ss. 242 

 f., 248 ff) samstämmighet, i hvardera dialekten. Däremot har omljudet snarast i bada genom- 

 gående uteblifvit framför dent. I + konsonant — en behandling som innebure en afvikelse hos 

 den förra dialekten från Upplandslagens hufvuddialekt. De exempel, som här ega vitsord' 

 visa nämligen alla rotvokalen u (s. 237); visserligen är deras antal icke så stort, att icke 

 möjligtvis den ena dialekten kunnat förete omljud utan att det kommit till synes hos de- 

 samma. — Också i stadfästelsen och tilläggen till Södermannalagen skönjas två 

 olika behandlingssätt, hvilka kunna varit de för Södermannalagens dialekter karakteristiska. 

 Dels låter urkunden sluta till att omljud inträdt framför kort explosiva 1. icke-labial spirant (s. 

 327) och framför kort I (s. 268) — i den förra ställningen troligtvis blott i det fall att ändelse- 

 vokalen kvarstått, i den senare möjligen likaså, om nämligen ortnamnet holauiâ genom isolering 

 undandragits den sannolika utjämningen till förmån för u af en växling u : o hos adj. hul. Dels 

 antyder samma urkund icke-omljud framför kort explosiva 1. icke-labial spirant vid såväl synko- 

 perad som kvarstående ändelsevokal (s. 327) och omljud framför kort m (s. 268) — det senare 

 medelst 7 sompt, hvilka dock jåsom stående på ett enda ställe utan svårighet kunna tänkas 

 representera blott den ena dialekten. Dessutom omljud framför kakum. I -\- konsonant annan 

 än lab. explos. 1. spir. (s. 242) och framför gemin. tonlös explosiva (s. 248) samt icke-omljud 

 framför dent. I + konsonant (s. 237). Att de former, som tyda på a-omljudslagar sådana vi 

 genom Östgötalagen lärt känna, förskrifva sig från östgötadialekten, synes icke osannohkt i 



N:o 2. 



