8 K. E. F. Ignatius. 



och Brittish Museum i London återvände han följande året, 1861, till hemlandet, der 

 han utarbetade och sedan offentliggjorde sin professorsdisputation : Tieäot Suomen-suvun 

 muinaismidesta (Kännedomen om den finska folkstammens forntid). Såsom historiskt 

 spécimen var ämnet visserligen icke lyckligt valdt. Det gällde att ända från historiens 

 hörjan till ungefär midten af medeltiden uti snart sagdt oräkneliga, vidt skilda och ofta 

 svårförstådda källor, börjande med Assyriens kilskrifter, uppleta spår af den finska stam- 

 mens tillvaro. Härtill kom att de ur dessa källor erhållna resultaterna i de flesta fall 

 blefvo endast mer eller mindre sannolika hypotheser. I trots af allt detta ådagalade 

 arbetet dock ovanlig beläsenhet, klar framställning och en god kritisk förmåga, hvarföre 

 det också af ex officio opponenten G. Rein, och Historisk-filologiska fakultetens plui'ali- 

 tet sattes framom medsökandens, Frosterii spécimen. 



Utan motsägelse kunde detta dock icke aflöpa. Af fakultetens ledamöter för- 

 klarade sig tre, professorerne Lagus, af Bruner och Gyldén icke förstå finska; men 

 detta hindrade dock icke den förstnämnde, som likväl godkände afhandlingen, att ingå i 

 en vidlyftig filologisk kritik af dess källor, samt Gyldén att, utan att ifrågasätta arbe- 

 tets vetenskapliga värde, ogilla detsamma såsom spécimen för den ansökta tjensten. Då 

 ärendet sedan företogs till behandling i Consistorium afgaf arkiater Bonsdorff ett syn- 

 nerligt hetsigt utlåtande, riktadt icke blott mot speciminanten, utan också mot historisk- 

 filologiska fakulteten i gemen. Arkiatei-n förklarade att afhandlingen var författad på 

 ett språk, som han hjelpligen kunde tala men i skrift icke förstå, och då nu författaren, 

 oaktadt han hade sig bekant att de fleste af consistorii ledamötei' voro lika okunnige i 

 finskan, det oaktadt användt detta språk, hade han felat emot den grannlagenhet han i 

 öfverensstämmelse med humanitetens fordringar var skyldig consistorium academicum. 

 Beträffande historisk-filologiska fakultetens utlåtande, kunde arkiatern så mycket mindre 

 förlita sig derpå, som dess fleste ledamöter enligt hans förmenande voro lika okunniga i 

 finskan, som han, och derföre läto leda sig af en liten fraktion af fakulteten, hvilken 

 redan tidigare blott för språkets skull godkänt finska specimina, de der annars i veten- 

 skapligt afseende ansetts underhaltiga. Dessa omständigheter i förening med det sak- 

 förhållande att disputationsakten försiggått på svenska, ådagalade enligt arkiaterns åsigt, 

 att begagnandet af finska språket vid utgifvande af spécimen för läraretjenst vid det 

 finska universitetet var för tidigt. Hvad för öfrigt sjelfva atliandlingen beträffade ansåg 

 sig arkiatern på grund af professor Lagus' deröfver gjorda anmärkningar kunna ogilla 

 densamma. Bonsdorffs andragande, som här refererats såsom karakteristiskt för den 

 animositet, livarmed de finska sträfvandena på många håll emottogos när de i handUng 

 skulle förverkligas, bemöttes af Fredrik Cygnaeus, hvilken jemväl med kraft tillbaka- 

 visade de mot historisk-filologiska fakulteten utslungade, ogrundade beskyllningarna. Vid 

 den slutliga omröstningen erhöll Yrjö-Koskinen första förslagsrummet med 13 röster. 

 Nio röster tillföUo Frosterus. 



Den 21 mars 1863 utnämndes Yrjö-Koskinen sedan till professor i allmänna 

 historien. Till den kort förut inrättade professionen i finsk, rysk och nordisk historia 

 kallades några veckor derpå Zachris Topelius. 



