Minnestal öfver Senatorn, Friherre Georg Zachris Yrjö-Koskinen. 9 



Ganska allmän var åsigten att ingendera af de begge utnämnde erhållit sin 

 rätta plats. Hvad särskildt Yrjö-Koskinen beträifade beklagade man att hans tjenste- 

 åligganden nu ryckte honom bort från den fosterländska häfdaforskningens arbetsfält, 

 der man, på grund af hvad han redan åstadkommit, kunnat vänta de vackraste frukter. 

 Nekas kan icke heller att detta delvis blef fallet. Skötandet af professionen i allmänna 

 historien tog sjelffallet en betydlig tid i anspråk. Yrjö-Koskinens föreläsningar, hvilka 

 för det mesta höllo sig inom medeltidens historia, tilläto honom numera icke att så 

 mycket som han önskade det, egna flit och möda åt de forskningar, som voro honom 

 kärast, och derföre måste äfven planerna uppgifvas på utarbetandet af utförligare 

 skildringar af särskilda perioder i Finlands historia. De handlingar, som han i sådant 

 af seende samlat rörande stora ofreden, beslöt han sig derföre att till tjenst tör kom- 

 mande historieski-ifvare offentliggöra. De trycktes med understöd af statsmedel och 

 erhöllo till titel: „Lähteitä ison viJian historiaax" . De finska rubrikerna på de svenska 

 aktstyckena och ännu mer det finska namn- och ortregistret försvåra dock handlings- 

 samlingens begagnande isynnerhet för andra än finska vetenskapsmän, hvarföre det ej 

 heller lärer kunna förnekas att icke nitet för finska språket här kolliderat med det 

 vetenskapliga intresset och ledt utgifvaren på villospår. 



Skötandet af professionen i allmänna historien verkade emellertid ingalunda för- 

 lamande på Y.-K:s litterära verksamhet. Den tog endast för en tid en annan riktning. 

 Jag tillåter mig härvid erinra om de två band, innefattande medeltidens historia, som 

 han utgaf åren 1865 och 1867, och hvilka utgöra tredje och tjerde delarna i „Kerto- 

 muksia ihmislamnan historiasta" . Senare (1879) utkom ,,Jo]davat aatteet ihmiskun- 

 nan /iistoriassa" (De ledande idéerna i mensklighetens historia), det i afseende å tanke- 

 djup och stilens förträfflighet utmärktaste af hans verk, utarbetadt efter föreläsningar, 

 som han hållit dels i en privat fruntimmersakademi, dels vid universitetet, och koncen- 

 trerande i sig hans historiska blick och uppfattning af verldshändelsernas utveckling och 

 slutliga syftemål. 



Under allt detta förblef emellertid hans intresse för arbetet på den finska histo- 

 rien lika lefvande som förut. Genom hans iniativ grundades Suomen Historiallinen 

 Seura (Samfundet för Finlands historia), i hvars förhandlingar han ifrån första början 

 tog en verksam del. Specialforskningarna vrinno ökad fart och bragte efterhand i dagen 

 resultater, som gjorde att tanken på utgifvandet af en fullständig historia öfver fäder- 

 neslandet nu syntes kunna realiseras. Förverkligandet af denna tanke blef också Yrjö- 

 Koskinens hufvudmål. Härför behöfde han dock någon tids befrielse från sin lärare- 

 befattning vid universitetet, och erhöll äfven på anhållan tjenstledighet läseåret 1868 — 

 1869. Hans Oppikirja Suomen kansan historiassa utkom sedan af trycket, häftesvis 

 åren 1869 — 1872, och utgör, ifall man frånser Reins efter döden utgifna föreläsningar, 

 den utförligaste samt med hänsyn till ki-itik och materialets systematiska behandling, 

 den bästa Finlands historia som dessförinnan sett dagen. Icke utan skäl kunde dock 

 mot densamma anmärkas att den såsom lärobok i skola var för vidlyftig, samt såsom 

 källa för sjelfstudier delvis något för knapphändig och torr. Yrjö-Koskinen insåg sjelf 

 detta och sökte i en ny år 1881 utgifven upplaga afhjelpa bristerna; hvarförutom han 



2 



