ADOLF MOBERG. 



Dagen efter den dag, då Societeten senaste år firade sin årsdag, spred 

 sig underrättelsen att Statsrådet Adolf Moberg slutat sin lefnadsbana. Under- 

 rättelsen var icke oväntad, ty redan en längre tid hade han varit bunden vid 

 sjuklägret och de slutet förebådande tecknen hade blifvit med hvarje dag allt 

 allvarsammare. 



Adolf Moberg var i ordets vackraste bemärkelse en man af „gamla stam- 

 men". Hans lefnadsbana erbjuder många sidor som äro karakteristiska för 

 vårt land och våra föi'hallanden i en grad, som gör att de framställa sig som 

 temligen ensamstående. Då jag haft den lyckan att stå den aflidne mycket 

 nära och i honom, snart sagdt från första dagen jag anmälde mig till hans 

 föreläsningar, skattat en faderlig vän, h vars förlust beredt mig den djupaste 

 sorg, så utbeder jag mig den ärade församlingens öfverseende, om jag alltför 

 ofta kommer att vädja till min egen erfarenhet ocli om min teckning af hans 

 lif icke skulle erhålla den prägel af kall objectivitet, som måhända vid ett 

 tillfälle som detta af många ijnskades och fordrades. 



Jag beder mina ärade åhörare med mig förfiytta sig till en liten oansenlig 

 hydda på Mellaiigårds hemman i Westlaks by af Kimito socken. I den lilla 

 stugan är i dag en högtidlig stämning rådande, ty man bereder sig på att gå 

 till läsförhöret eller .,skrifthåldet". I stugan tiiina vi ägaren torparen Karl 

 Petter Moberg nu 46 år och hans vänliga hustru Lovisa Andersdotter, 42 år, 

 en adertonårig dotter, Anna Carolina och en 11 års gosse Carl Gustaf samt 

 slutligen en liten 5 ',4 åring med förnamnet Adolf. Den sistnämnde, född 

 söndagen den 5 Sept. 181:}. Han var vid denna tid mycket späd till växten, 

 men så mycket mera utvecklad i läskunnighet och goda seder så långt ett 

 barn vid denna ålder kunnat hiinia. Det lilla hemmet, enkelt som arbetarens 



