■ 4 SELtM Lemsteöm 



boning i allmänhet var och är, bar prägeln af ordning och snygghet, de egen- 

 skaper, som städse påminna om den kärlekstulla ordnande modershanden. Fadren 

 Karl l'etter Moberg hade sett ej så litet af verlden; han hade varit skoma- 

 karegesäll i Stockholm, därefter arbetat som skomakare på Kägra i Tenala 

 och efter flere vexlingar 1813 hamnat som torpare på ofvannämda ort. Vex- 

 lingarne hade dock ständigt skett i en nedåtgående riktning, så att han från sko- 

 makare blifvit torpare och sist dagsverkare, samt slutligen åter torpare med 

 egen stuga men ringa jord. Adolf Mobergs hem var därför ett fattigt hem. 

 Orsaken härtill var att fadren egnat sig åt alltförmånga olika sysselsättningar 

 och något som folket uttryckte sig „fuskat" i snart sagdt alla handtverk. — 

 Lille Adolf var föi'äldrarues gunstling och äfven redan deras stolthet isynner- 

 het modrens. 



På gården där läsförhöret skulle hållas vimlade det af folk, äldre och 

 yngre isynnerhet barn. De sistnämda syntes betagna af skräck, ty många 

 af dem skulle för första gången stå inför „presten" och denne hade redan 

 tidigt blifvit för dem alla utmålad som en förskräcklig buse — ett medel som 

 af föräldiar bland allmogen städse i den tiden användes för att hålla barnen 

 till boken. Jag talar här af erfarenhet och kan intyga att denna skräck väl- 

 deligen öfvergår den, som våra blifvande studenter erfara vid atläggande af 

 skrifprofven, isynnerhet de matematiska. Vår Adolf behöfde dock ej nu räk- 

 nas till desse af bäfvan betagna, ty han hade redan omkr. 4 '/2 år gammal, 

 föregående år, tillvunnit sig, vid ett hknande tillfälle, både beröm och premier 

 i form af ströskrifter, för sina grundliga kunskaper i ABC-boken, lilla kate- 

 kesen (Olao Svibelio) med hustaflan, men mest för sin förmåga att felfritt 

 läsa innantill i hvad bok som helst. Det var således med en stark förkänsla 

 af sina blifvande triumfer, som han rörde sig i folkhopen, därvid, liten by- 

 ting som han var, väljande sin väg mellan benen på de bredtstående kimito- 

 tiskarena. Hans hopp skulle också gå i fullbordan på det mest glänsande 

 sätt. Efter examen inför vördig Prosten Daniel Hirn, hans adjunkt I. D. 

 Forsman och klockaren, befunnos hans kunskaper mirakulösa — han kunde nu 

 utantill vid 5 '/^ års ålder hela Svebelii katekes och de 7 botpsalmerna. Af 

 Prosten utnämndes han till biträdande examinator, lyftades af klockaren på 

 en bänk, själf kunde han ej krafla sig upp, antog en gravitetisk min och för- 

 hörde så med respektingifvande allvar en skara dels äldre dels jämnåriga, hos en 

 del af hvilka naturligtvis afundens tagg, tyvärr såsom alltid, började utöfva 

 sina sorliga verkningar, som efteråt visade sig i de små förtretligheter de beredde 

 sin improviserade mästare. Emellertid utgjorde detta läsförhör med alla dess 

 triumfer en vändpunkt i gossens lif, ty nu inträffade något, som säkert mycket 



