Minnestal öfver Adolf Moberg. 5 



ofta varit fallet i vårt land, jag talar här åter af erfarenhet, att presterna, må 

 detta sägas till presterskapets ära, började varmt intressera sig för honom, 

 isynnerhet kapellanen Forsman. Hans rykte i hemliygdcn var stadgadt och man 

 böljade allmänt nttala sig att han borde beredas tillfälle att studera. Natur- 

 ligtvis tänkte man sig i första rummet att han skulle blifva prest. Men ifrån 

 själfva tanken till utförandet var ett steg, som befanns vara mycket svårt att 

 uttaga. — Själfva hufvudvilkoret, näst gossens begåfning, hjälp från hemmet 

 och föräldrarna, saknades här alldeles, ehuru god vilja fanns till öfverflöd. I 

 böndernas jämförelsevis små vilkor, har ett maecenatskap ej så alldeles lätt att 

 vinna inträde. 



Det såg därför mörkt ut och ännu mörkare blef det när Adolf Moberg 

 1820 i början af året genom döden förlorade sin kärleksfulla moder. Förlusten 

 drabbade så mycket hårdare som fattigdomen i hemmet vid denna tid var 

 mycket stor; men ett godt arf hade han likväl fått, det goda fröet till en upp- 

 riktig (hulsfruktan och det Ijufva minnet af en älskad moder och detta arf 

 var fruktbringande genom hela hans lif. Efter t venue år, tillbragta under en 

 styfmoders hårda välde och under hvilka han dessutom plågades af en andlig 

 sjuklighet, fostrad och underhållen af den underbara ej sällan hemska och 

 hårresande sagoverld, i hvilken han af sin omgifning blifvit införd och som på 

 hans lättrörliga barnafantasi gjort de djupaste intryck, qvarlemnande outplån- 

 liga spår i själens doldaste vrår. Detta egendomliga tillstånd, när den ui)p- 

 jagade fantasin befolkar alla vinklar och vrår i omgif ningen ocli i naturen med 

 hotfulla onda makter, med hvilka i drömmen strider utkämpas på lif och död, 

 och som ingalunda är ovanligt hos tidigt utvecklade barn, hade på Adolf Mo- 

 berg, likasom det utan tvifvel har på alla barn, som drabbas af detsamma, 

 ett genomgripande intlytande, som fortfor långt in i ynglinga åren. 



Hans ryckte som utmärkt läsare uppehölls fortfarande af hans årliga 

 triumfer på läsförhöret och efter en kort solglimt i hans lif, hvilken dock genom 

 hårda omständigheter blef en illusion, hamnade han hos ett hygghgt bondfolk 

 som vallgosse, hvartill närmaste anledningen var en sönderslagen fönsterruta. — 

 Här inträffade lui, efter det han genom sin stillsamhet och Hit förvärfvat sig 

 allmän tillgifvenhet, att ett storartadt bröllop tirades i gården, vid hvilket alla 

 traktens honoratiores isynnerhet pi'esterna voro närvarande. Vid detta tillfälle 

 blef naturligtvis också taladt om den ryktbara „läsaren" och här gick man 

 slutligen, genom den unga pastoi'skan Korsströms förmedling, från tanke till 

 handling. — Man beslöt att Adolf Moberg skulle mottagas i herrskapet 

 Korsströms hem och där erhålla uppehälle och undervisning, mot ett ringa 

 vederlag, som dels genast sammansköts, dels framledes skulle försträckas af 



