6 Selim Lemsteöm. 



öfrige närvarande. Följden var att Moberg i November 1822 flyttade till 

 Westanfjärd och erhöll i Kapellanen Korsströms familj ett nyt hem, hvarest 

 hans lif tog en annan riktning. Undervisningen l)ö]jade genast med läsning 

 af en bok, som vi äldre alla känna till, 8trelings grammatica (äldsta uppl.). 

 I detta hem, jag kan ej här säga familj, ty Moberg behandlades midt emellan 

 son ocli dreng, förblef Moberg till Korströms död 1823. Under sin vistelse 

 där hade han gjort två bekantskaper, Bergsrådet Wolter Petersen, en af subs- 

 kribenterna för hans uppfostran och Possessionaten Patron G-ustaf Bäck på 

 G-röna Lund eller „blinda Bäcken'' som han i dagligt tal kallades. Den se- 

 nare blef efter Korsströms död Mobei'gs egentliga fosterfader. At honom kunde 

 Moberg egna en del af sin tid såsom föreläsare till såväl Bäcks som hans 

 egen belåtenhet. Genom ogynsamma förhållanden, som rådde under senare 

 delen af hans vistelse hos Korsström, hade han kommit sig att skolka icke så 

 obetydligt — han säger härom själf efter att hafva anfört att han på senaste 

 tid ej uträttat något: „så hade min flit och min beskedlighet försvuiuiit". 

 Att steg för steg följa Adolf Moberg under hans vidare utvecklingsbana är ej 

 här på sin plats, ehuru material härtill af stort intresse tinnes i hans själf- 

 biograti. 



Under en fortsatt hård kamp, ofta så hård att den syntes omöjlig att 

 föra till målet, genomgick Moberg Abo katedralskola 1823 — 27 och blef stu- 

 dent 1829. Dock hade den sista skoltiden 1827 — 28 och vårtermin 1829 

 blifvit tillbragta i Raumo, ty den 4 — 6 September 1827 hade den Ijekanta 

 Åbo brand lagt största delen af denna stad i aska. Till denna olycka var 

 Moberg naturligtvis åsynavittne och gifver äfven däraf en liflig skildring. — 

 Under största delen af sin Åbo tid bodde Moberg hos ett visserligen besked- 

 ligt, men dock på jämförelsevis låg bildningsgrad stående arbetarefolk. De voro 

 barnlösa och Moberg behandlades därför af dem som en son, men detta ute- 

 slöt ej att han ofta måste läsa sina läxor, under det högljudt kalaserande vid 

 en källa af a(|va vitte pågick i rummet. — „Ojämt falla ödets lotter, så en 

 högre vishet bjöd", det fick Moberg mycket ofta röna. Enhvar vet mycket 

 väl att skolan på den tiden gaf mindre bidrag till bildningsarbetet hos 

 den enskilda än f. n. är fallet, hvarföre den största vigt låg på uppfostran i 

 hemmet. Då denna nu såsom här till största delen saknades, så må man med 

 skäl undra att resultatet blef så godt det blef. Under skolferierna hade han 

 visserligen ett godt hem hos sin fosterfader „Patron Gustus'' och hans syster, 

 men under skoltiden var han hänvisad endast till kamratskapet i skolan och 

 de få lärare, som hunno visa honom något intresse. — Utan yttre verkan 

 blefvo dessa förhållanden ej, ty lusten att skolka och alltför ifrigt deltaga i 



