Minnestal öfvei- Adolf Molxrçi. 9 



ansökas några ggr. och hlilvit ansökt al' A. Moberg ocli .1. J. Nervänder, 

 men ingendera sökanden artade sjjecinien för tjänsten. Man har en viss svå- 

 righet att förklara orsaken till att Mohei-g ej kom sig för att speciniinera, men 

 man torde komma sanningen närmast om man söker den i en önskan att före 

 afläggandet af ett dylikt prof mera ntbilda sig och stadga sina insigter samt 

 sin erfarenhet som experimentator. Detta drrijande, som föranledde de ledande 

 männen på denna tid att rikta sina tankar på någon ntländing för detta em- 

 bête, bief ödesdigert för A. Moberg, ty oaktadt hans spécimen uti e. oiT. o])])o- 

 nentens J. J. Nervänders i enlighet med Berzelins åsigter afgifna i;tlåtande 

 sattes i jämnhöjd med medtäflarens, A. E. Arppes, och han med 1) röster mot 

 5 erhöll första rummet på förslaget, så blef hans medtärtare utnämd till tjänsten. 

 Härtill torde, ett omdöme, som Berzelius enskildt skall hafva fält om de bägge 

 sökändernas personliga egenskaper och hvarom traditionen vetat att förtälja, i 

 betydande mån hafva bidragit. 



utgången af frågan om kemieprofessni-ens besättande var för Moberg ett 

 hårdt slag och ingen må undra att framtiden föi' honom tedde sig allt annat 

 än ljus, mest natuiligtvis med afseende å hans blifvande vetenskapliga vei-k- 

 samhet. Då inträftade en händelse, som städse, menskligt att dönnna, måste 

 anses som en stor olycka för landet och dess universitet nämligen Johan Jacob 

 Nervänders död den 15 Mars 1843. — Först efter en svår inre strid och på 

 kollegers enträgna uppmaning beslöt sig Ad. Moberg att eftersti-äfva den nu 

 lediga professuren i fysik och sedan han offentligen försvarat en af handling 

 „De undis liqvidis reflexis" 1849 blef han utnämd till embetet. Härmed inträ- 

 der Mobergs verksamhet i ett nytt skede, men då denna härefter utgrenar sig 

 i många riktningar, så många att deras blotta uitpiäknande skulle fordra ett 

 ej så litet utrymme, så skall jag vid detta tillfälle endast beröra hans lång- 

 variga verksamhet som universitetslärare, vetenskapsman och ledamot af Ve- 

 tenskaps Societeten. 



Det bör ej synnerligan väcka vår undran om Ad. Mobei'g icke med 

 samma lefvande intresse kunde egna sig åt fysiken som han hittills och säker- 

 ligen allt framgent skulle hafva egnat sig åt kemin. Vi finna dock i honom 

 den samvetsgranne och nitiske läraren, som under den långa tid af 23 år han 

 skötte sin tjänst som professor, ej försummade en enda föreläsning. Moberg 

 lyckades ej i högre grad vinna sina åhörares intresse. Härtill voro oisakerna 

 flere och måhända var just den allrainnersta orsaken den att han själf endast 

 undantagsvis kunde höja sig till ett lefvande intresse. En af orsakerna var 

 dock utan tvifvel att hans kurser berörde endast de mest elementära delar af 

 vetenskapen. Han ville städse belysa sin framställning genom experimenter 



