294 Walter Cygn^us. 



litiua folliklania i syuuerhet i nedre delen af ileum. I tre fall kunde förff. 

 iakttaga ulcerationer å de tillsvällda Peyerska plaquerna, liknande dem man 

 finner vid typhus hos menniskor. Genom anläggandet af skifkulturer kunde 

 konstant från mjelte, men äfven från lefver, mesenterialkörtlar samt Peyerska 

 plaquer typhusbaciller uppvisas. I organen funno förff. bacillerna förekomma 

 pcT, samma sätt i karakteristiska härdar som vid typhus hos menniskor. Reher') 

 fann endast i 1 af 7 fall de karakteristiska grupperna i mjelte och lefver, då 

 han deremot genom anläggandet af kulturer från samma organ kunde uppvisa 

 bacillerna i alla 7 fallen. På grund häraf antager han att dessa härdar vore 

 att anses såsom delvis postmortala bildningar. Genom E. Fraenkel och Sim- 

 monds") undersökningar beträftande denna sak visade sig detta vara fallet. 



Di Westea^) och A. Fraenkel*) kommo vid sina djurförsök till samma 

 resultat som E. Frtenkel o. Simmonds. Den förra kunde ännu 9 dagar post 

 injectionem genom kulturer (från mjelte och lefver) uppvisa typhusbaciller. A. 

 Frœnkel använde den metod Nicati och Rietsch begagnat vid sina experiment 

 med Kochs cholerabaciller nämligen injektion af renkultur direkte i duodénum 

 och erhöll dervid samma förändringar hos försöksdjuren som E. Frœnkel och 

 Simmonds. Djuren dogo mellan tredje och sjunde dagen post injectionem. 

 Genom kulturers anläggande från mjelte konstaterade han närvaron af baciller 

 i densamma. I tarmväggen fann han äfven på mikroskopisk väg baciller. Di 

 Westea använde marsvin och kaniner, A. Fra?nkel äfven möss. 



Genom talrika och med omsorg utförda undersökningar ger oss C. Seitz ■') 

 ett värdefullt bidrag till kännedomen om typhusbacillen. Han bekräftade full- 

 komligt Eberths, Kochs och Gaffkys iakttagelser. Såväl mikroskopisk under- 

 sökning, som kulturförsök från blod, 7 gånger från finger, 14 från roseola- 

 fläckar, gåfvo alltid negativt resultat. I urin kunde han i 2 af 7 fall uppvisa 

 typluisbaciller. Urinen var i båda fallen betydligt ägghvitehaltig. Vid sina 

 djurexperiment använde Seitz äfven den method Koch begagnat vid sina försök 

 med cholerabacillen på marsvin, nämligen att gifva renkultur per os, sedan 

 magsaften först blifvit neutraliserad medelst sodalösning och djuren fått T:ra 



1) Zur Aetiologie des Abclominaltyphus, Arcli. I', cxpur. Patoolog. Bd. XIX, pag. 42((, cit. 

 enl Baumgartens Jahresbericht. Bd. II, pag. 178. 



^) Die Aetiologische Bedeutung des Typhusbacillus, pag. Is. 



') Ricerche e sperimenti sul baoillo de tifo abdominale. Morgagni 1785, cit. enl. Baum- 

 gartens Jahresbericht. Bd II, pag. Iti3. 



*) Zur Lehre von den pathogenen Eigenschaften des Typhusbacillus. Centralblatt f. klin. 

 Med. 1886, N:o 10, cit. enl. Baumgartens Jahresbericht. Bd. II, pag. 144. 



^) Bacteriologische Studien zur Typhus-Aetiologic. München 1886. 



