studier öfver ti/phuabacillen. 301 



dcrefter i ångsterilisator i circa % timme. Sedan de kallnat ivlufvos de med 

 steriliserade knifvar och lades i steriliserade med lock försedda glasskâlar. På 

 bottnet af glasskålarna voro i sublimatlösning dr.änkta filtrerpapper lagda. 



Från gelatinkulturerna togos 3 — 4 gånger minimala qvantitcr med pla- 

 tinatråden och utbreddes på en potät medelst en steriliserad knif. PVån den 

 första potäten öfverfördes en liten qvantitet på en annan och derifrån ännu 

 på en tredje. Efter 24 timmar kunde makroskopiskt ingen förändring märkas 

 å de på detta sätt behandlade potäterna. Efter 48 timmar hade potäterna 

 fått ett jemnare, fuktigt glänsande utseende. Vidrörde man nu dem med pla- 

 tinatråden iakttogs en tunn iiinna jemnt utbredd öfver hela potatisytan. Äfven 

 efter en längre tid förändrades kulturens utseende icke. Någon gång obser- 

 verades en brun anstrykning hos potäten och ett smöijigt utseende hos kulturen, 

 hvilket äfven E. Frojnkel & Simmonds omnämna. Likaså iakttogs det före- 

 komstsätt Ali-Cohen beskrifvit under 4 d. v. s. i centrum af potatisytan ett 

 makroskopiskt synligt lager, i periferin ett osynligt sådant. (Ali-Cohens arbete 

 publicerades dock efter det dessa undersökningar blifvit utförda). 



Ett användbart odlingsmaterial visade sig morötterna vara. Gaffky om- 

 nämner att en förökning af typhusbacillen eger rum i morotssaft') men på an- 

 nat sätt har jag ej sett dessa användas. Morötterna beiiandlades af mig på 

 samma sätt som potäterna och ympades med gelatinkultur. Efter 2 — 3 dagar 

 befanns ytan vara jemnt öfverdragen af en tunn kultur oaktadt makroskopiskt 

 ingenting kunde iakttagas, men gjordes mikroskopiska preparat från hvilket 

 ställe som helst å ytan fanns der rikligt med baciller. De få gånger detta 

 förfaringssätt användes visade det sig som ett utmärkt kännetecken. 



Vid mikroskopisk undersökning af de ofvan beskrifna kulturerna visade 

 de sig bestå af korta, i ändarna afrundade baciller ungefär 3—4 gånger längre 

 än breda, hvilka undersökta i hängande droppe hade en liflig egenrörelse. De 

 färgades lätt af alkoholisk fuchsinlösning, methylviolett, bismarckbrunt samt 

 methylenblått, deremot atfårgades de fullständigt enligt Grams metod, hvilket 

 just är karakteristiskt') för typhusbacillen. Någon gång iakttogs vacuoler i 

 bacillernas inre, i äldre kulturer äfven s. k. „Scheinfädeu''. Uppmätta medelst 

 ocular-mikrometer befanns längden variera från 1.3 — 3. o jt bredden från 



0.5 — 0.7 (t. 



') Mittheilunfçen aus dera Kais. Gesumlheitsamte. Bil. II, png. 389. 



^) Flügge. Die Mikioorganisineii ItSSli, pag. 199. Eisenberg. Baktciiologisclie Diagnostik 

 2 Aufl. pag. 117. Baunigarten. Lehrbuch der pathologischen Mykologie, pag. 509. C. Frœnkel. 

 Grundriss der Bakterienkunde, pag. '^88. 



