Nyenskans. 377 



farnn. mod iiiai'ken g,TUsafle fästningars antal. (Jm Nyenskans sista stunder 

 möta oss underrättelser såväl i svenska som ryska källor. Historieforskningen 

 har liittils öfver fästningens fall spridt mera ljus än öfver dess föregående 

 öden tillsammantagna . 



De ovädersmoln, som länge tyngt luften i öster, tyktes strax efter Carl 

 Xl:s död vilja bryta lös. Konungens l'adgifvare hade varnat och varnade för 

 ..ryssens appétit" och tilliådde den östra fästningskedjaus snabba förstärkande. 

 Om Nyenskans yttrar Ei'ik Dahlberg år KiOS i ett betänkande öfver fästnin- 

 garna i riket, att i)å peninseln, som formeras af Nevan och Svarta bäcken, lig- 

 ger ,,en liten odugelig skans", att ,, borge rskapet, som bor uti en öppen ort 

 vid Svartbäcken, åstunda att kunna transporteras uppå den trakt mellan Neva 

 och Svartbäcken", hvarest man redan åren 1(5(J9 och 107:2 projekterat „en fäst- 

 ning på be : te peninsel och begynt några värk, men lämnat sedan alldeles ofull- 

 komlige, hvarför kräfver högsta nödvändighet, att denna ort ju förr ju häller 

 rätt med allvar under händer tages och i en säker defension sättes."^) 



De första dagarne af året 17()(), således några veckor, innan signalen 

 gafs till strid, utgick till generalguvernören Utto Wellingk ordres att söka 

 förmå Nyens borgare att i öfverensstämmelse med en af regeringen ombesörjd 

 ritning med egna arbetare eller med egna medel låta på fästningssidan upp- 

 föra kastfria livalf, där de under en belägring kunde finna skydd för sina per- 

 soner och sin egendom. Senare, näi' krigslågan redan tlammat upp, följde nya 

 påniiniielsei'. Men dessa uppmaningar mötte ett segt motstånd från borgerska- 

 pets sida. I*å särskilda rådstufvusammanträden behandlades fi'agan, men svaret 

 Idet. att borgerskapets tillgångar omöjligen tillstadde erläggandet af den begärda 

 utgiften. De sista svåra tiderna, kaperier, skeppsbrott och andra olyckor hade 

 utb lottat många, och de, som ägde något, hade insatt sina sista skärfvar i sina 

 hus och i köpmansvaror, (lälde det att till fortifikationens befrämjande små- 

 ningom under tidens lopp uppföra stenhus i st. f. trähus, voro de villiga här- 

 till. -') Huru frågan om de kastfria hvalfven slutligen utföll, finnes icke tör- 

 mäldt. Synbarhgen måste den lämnas, sedan äfven gen. guvernören konstaterat 

 borgerskapets medellöshet. Fria för uppoffringar kunde l)orgarene dock i läng- 

 den icke gå. De rj^ska härarnes altmera växande styrka i Ingermanland for- 

 drade oeftergifligt användandet af alla till buds stående krafter för fästnings- 

 murarnas förstärkande, och naturligt var, att borgarena då måste bistå besätt- 



') Erik Dahlbergs koiisi-pt i sv. riksarkivet. 



^) Geu. guv. Wellingk t. reger. 1698—1700, Iiigrica ii:o 2G. 



