Ny en. 387 



Sist oeil slutligen anaiiiiiiades staden N3^ens innebyggare med hustrur och 

 barn. rörligt och orörligt, inom stads och utom stads, i konglig majestäts höga 

 hägn. fred och försvar emot alt öfA-ervåld och orätt till lag och rätt. Pri\^- 

 legierna förklarades gälla tils drottningen kommit till myndiga år, då de skulle 

 öfverses och, ifall staden sig då märkligen förkofrat och tilltagit, ytterligare i 

 nåder förbättras. ^) 



Samma dag som privilegierna utfärdades iitgick till generalguvernören Erik 

 Gyllenstierna särskilda förhållningsordres rörande Nyens förkotran. Redan i 

 sin två månader tidigare utfärtlade instruktion hade han blilVit ålagd att „ige- 

 nom tilldrägelige medel'" ^•årda sig om staden, „lagandes att livad fundament, 

 som kunne tjäna till handeln där att plantera, i ingen måtto blifva för- 

 summade'', ocli för att detta desto liekvämare måtte ske, skulle han hafva 

 sitt ordinarie residens i N}'en. Mu ålades honom ytterligare att hålla upp- 

 märksamt öga på den unga staden. Strax efter sin ankomst till residensstaden 

 skulle han utse de lämpligaste lägenheter åt staden till nuilbete och afskilja 

 dem genom vissa råmärken. Han skulle vidare utse platser, där på bestämda 

 tider om året marknader kunde hållas för att motarbeta det myckna landsköpet, 

 därvid iakttagande, att i främsta rummet sådana platser blefve utvalda, där i 

 fiamtiden små fläckar eller städer kunde formeras. -) 



Nu hade sålunda Nyens ])orgare efter flera års väntan och uijprepade un- 

 dei-dåniga ansökningar kommit till målet för sina önskningar. Det af Gustaf 

 11 Adolf redan gifna löfte, In-ars uppfyllande af dem framstälts som ett lifs- 

 vilkor för staden, hade regeringen slutligen infriat, och generalguvernören öfver 

 Kexliolms län och Ingermaiüand hade erhållit bestämda ordres att, jämte den 

 omtanka han i allmänhet borde egna sitt län, specielt vaka öfver Nyens fram- 

 tid. Man hade sålunda skäl att förmoda, att den unga staden genom sina 

 innebyggares flit och driftighet samt under generalguvernörens höga omvördnad 

 skulle gå sin bana raskt framåt utan att i'egeringen i Stockholm behöfde på 

 någon tid som en deus ex machina ingripa i stadens ekonomiska förhållanden 

 och stöta på farten framåt. 



Hyste regeringen förhoppningar i den riktningen, så visade det sig snart, 

 att det icke var anledning att sätta för stor lit till Nyens egna själfvärk- 

 samliet. Som bekant, var det vid denna tid god och öflig sed, att städernas 

 ombud — andra stånds representanter att förtiga — komnio till riksdagarna 



') Nyens privilegiebok. 



') Sami. Ingrica vol. 1; riksreg. 1042 f. 1041—1045. 



