388 Carl v. Bonsdorff. 



med tiotals besvärs- och snpplikmål, förutan Inålkas gynnsamma afgörande den 

 resp. staden omöjligen kunde längre tid uppehålla sina stadsrättigheter, utan 

 var dömd till en snabb upplösning, riket till en evinnerlig skada. 



Åt denna tidens allmänna svaghet skattade Nyen i fullt mått. Vid riks- 

 dagarna hade staden icke säte och stämma, kunde sålunda icke där göra sig 

 hörd. Men i stället tröttnade boi'gerskapet icke att genom särskilda depute- 

 rade, främst medlemmar af magistraten, fi'aniljäi'a sina behof inför regeringen 

 eller ock att genom generalguvernören och andra kungliga ämbetsmän låta sina 

 besvärspunkter framkomma till högvederl)örlig ort. Det visade sig mycket snart, 

 att naturliga förhållanden, såsom stadens gynnsamma handelsläge, och de erliållna 

 stadsprivilegierna icke utgjorde en tilkäckügt fast grund föi' en själf ständig 

 utveckling af de kommunala och merkantila förhållandena. Tidt och ofta måste 

 regeringens intervention anrojias. \are sig det gälde förbättringar inom bygg- 

 nadsväsendet, tuUafsatser, kommunala utskylder eller konkurrens med andra 

 städer. Enligt den tidens måttstocl; voro de üesta af stadens ])esvär äfven be- 

 fogade, hvarför regeringen ock tiinies visat stor medgörlighet gentemot dem. 

 Först under Carl XI:s egen regeringstid mäi'ker man en tydlig sparsamliet med 

 friheters medgif vande. 



Yi spara till ett följande kapitel redogörelsen för de privilegier och lin- 

 dringar regelingen beviljade Nj^en si)ecielt för de merkantila intressenas under- 

 stödjande. Nu må blott med ledning af kongl. resolutioner i Nyens privile- 

 giebok och stadens hos regeringen framstälda und. besvär några åtgärder om- 

 nämnas, h\ilka, åsyftade stadens tillväxt i alhnänhet, byggnadsväsendets för- 

 bättrande och de kommunala bördornas underlättande. 



En viktig faktor i sträfvandena för stadens ekonomiska framåtskridande 

 utgjorde frihetsåren, den mer eller mindre fullständiga befrielsen från de sed- 

 vanliga ki'onoutskyldernas erläggande. I privilegierna af år 1G42 hade utlof- 

 vats tolf års frihet för Ulla tullen, bakugnspenningarna, bränvlnsaccisen, båts- 

 manshållet, städernas vanliga kontribution och „andra ordinarie borgerliga be- 

 svär och utlagor." Alla dessa friheter förlängdes i resolution af år 1(550 med 

 ytterligare fyra år eller till 1658. När denna termin utgick, hade, såsom vi 

 redan känna, Nyen förvandlats till en askhög, och de mnevånare, som räddat 

 sig genom flykten, bosatt sig i städerna söder och norr om Finska vilcen. 

 Bland annat påträffas de i Narva, Borgå och Helsingfors. I dessa städer 

 råkade de i tvistigheter med borgerskapet angående rättigheten till köpenskaps 

 och handtvärks idkande, hvarför de år 1660 ingingo till regeringen med an- 

 hållan att tils vidare och intill dess de återvände till Nyen få på sina när- 



