39S Cakl v. Bonsdoeff. 



sig på bj^ggningar. Deras skyldighet var att halva inseende öfver alla sta- 

 dens offentliga och enskilda bj'ggnader samt gator och gränder. De skulle tillse, 

 att alla tomtägare vid sina byggningar stälde sig den för staden afstuckna pla- 

 nen till efterrättelse. Fyra gånger om året, nyårs-, Walborgsmässo-, Johanne- 

 och IMikaëlitiden, sknUe de i sällskap med ki'onans fogde, en borgmästare och 

 två rådmän visitera stadens hus, broar, hamnar och gator samt inför ståthålla- 

 i-en och magistraten anmäla om förekommande brister och inlämna förslag till 

 publika byggnaders uppförande eller restauration. Byggmästarene skulle vidare 

 se till, att gatorna blefvo stenlagda och renhållna samt hamnarna bevarade ■\'id 

 sin djuplek. Till biträde skulle de hafva en byggningsskrifvare. 



A^id ■\'al af stadens ämbetsmän skulle ståtliållaren eller fogden presidera 

 på rådhuset på regeringens vägnar. Lucaså när viktiga frågor, som rörde an- 

 tingen regementet eller rättegångarna, förekommo. När de föreUggande frå- 

 gorna lilifvit öf\Trlagda, förhören värkstälda. kärandens skäl och svarandens 

 förklaring inhämtade, skulle enhvar af rättens medlennnar och sist ordhafvande 

 boi-gmästaren afgifva sin röst. Kunde de, sedan målet tagit en eller par da- 

 gars uppskof, icke sig emellan förenas, skulle den mening gälla, som ståthålla- 

 ren eller fogden med bästa skäl bifaller. Försummade ståthållaren och fogden 

 att bivista sådana mål, som efter lagen kräfde deras närvaro och om h^ilkas 

 behandUng de bUfvit underrättade, då skulle stadens gagn och rätt icke ligga 

 neder, utan kunde borgmästare och råd afgöra frågan, som om ståthållaren el- 

 ler fogden vore tillstädes. 



Härmed voro de allmänna grunderna angifna för rättskipningens och för- 

 valtningens handhafvaiule. Huru fullständigt de i praktiken genomföi'des, huru 

 de påbjudna myiuligheterna fylde sin uppgift och hvilka svårigheter som före- 

 lågo dem, därom äger man, tyvärr, ytterst ofullständiga notiser. Den vikti- 

 gaste källan för dessa frågors belysande vore otvifvelaktigt rådstufvu- och käm- 

 närrätternas protokoll. Där dessa stå forskaren till buds, kan han uppdraga 

 en åskådlig bild af forna tiders köpstadsväsende, af rättsväsendets tillstånd och 

 den komumnala styrelsens utöfning. För Nyen finnas mig veterligen i behåll 

 allenast rådstufvurättens protokoll för åren 1684 — 1698 samt kämnärrättens 

 protokoll för 1688 — 1699. Och äfven i dessa få undan förstörelsen räddade 

 handlingar saknar man nästan fullständigt upplysningar rörande nyssnämda 

 ämnen. De innehålla uteslutande redogörelser för mål angående stöld, injurier, 

 penningefordringar och annat dylikt. Men man söker i dem fåfängt de upp- 

 gifter om stadsförvaltningen, hvilka så rikligt föi'ekomma i många andra sam- 

 tida svenska och finska städers domböcker och hvilka vid studier i dessa stä- 

 ders historia erlijuda forskaren en ovärderlig hjälpkälla. 



