Xijcn. 399 



Ur andra aktstj'cken inhäiiitar man. att de befogenheter, som tilUvommo 

 magistraten enligt pri^'ilegierna af 1(J42, tixerades närmare genom senare tor- 

 idaringar. Kungliga resolutioner af 1060 och 1(571 bestämde, att magistraten 

 ägde att cUsponera öfver stadens tomter och lägenheter, hvarvid dock i saker 

 af större importance generalguvernörens utlåtande och vilja först skulle inhäm- 

 tas. De tomter, för livilka tomtören erlades, skulle värderas af magistraten, 

 som kunde till ärftlig egendom försälja såväl lediga gårdsplatser inom stadens 

 råmärken som jordstycken utom desannna. Ar KJTl tick magistraten rätt att 

 utöfva inspektion öfver skolorna samt hålla examen några gångei' om året äf- 

 vensom att vocera sådana kapellaner och skolbetjänte, som de pröfvade vara de 

 lämpligaste för ungdomens edulvation. Anfördes från andra håll klagomål emot 

 Xyen, lofvade regeringen år KHHi att icke afgöra dessa, innan l)orgmästare 

 och råd blifvit satta i tillfälle att afgifva sin förklaring. Vid besättande af 

 stadens ämbeten skulle enligt resolution af 1079 staden äga fritt val, men 

 slmlle här^^d svenskar äga företräde framför andra och ingen kunna komma i 

 fråga, som icke var af lutersk religion. Ar 1(571 konlirmerades åt magistraten 

 den rätt rättegångsprocessen medgaf den, men som ofta bhfvit öfverträdd, att 

 nämligen, då klagomål emot densamma anfördes vid hofrätten. dess ledamöter 

 icke beliöfde genast resa till hofrätten, utan att deras skriftliga förklaring skulle 

 inhämtas, innan citation till dem utfärdades.^) 



Vid särskilda tillfällen anförde magistraten hos regeringen och general- 

 guvernören klagomål såväl öfver det intrång i deras befogenhet, som gjordes 

 af militärbefälet på slottet, som ock öfver den uppstudsighet borgerskapet tid- 

 tals lade i dagen. Ar 1(5(51 anmälde den, hiu'usom den råkat i föga respekt, 

 emedan så många funnos, som \iUe kommendera ocli hvilka till och med, då 

 magistratens åtgöranden icke voro dem i lag, företogo sig att fängsla stadens 

 borgare. I följd af sådana klagomål utfärdade generalguvernören särskilda 

 gånger såväl påmimaelser till vederbörande att nsa magistraten tillbörlig respekt 

 som befallningar till sina underlydande att förhindra ett upprepande af de öf- 

 verklagade fallen. Ar 1(5(56 förbjöd regeringen uttryckligen kommendanten på 

 slottet att på något sätt inki'äkta på stadens mark och fiskevatten, utan skulle 

 han och kronans betjänte åtnöja sig med det mulbete, som för deras räkning 

 blifvit anslaget. Icke häller finge han antasta och arrestera stadens borgare 

 eller ryska köpmän, hvilkas förseelser det tilUvom magistraten allenast att be- 

 ifra, „på det Justitien må hafva sitt rätta lopp och livars och ens jurisdiktion 



ö 



') Xyens privilegiebok. 



