Ntjen. 411 



proximativ befolkiiiiigssiiïra. så möter den svårigheten, att till stadens svensk- 

 finska församling räknades ätVen Spaskoi pogost och i hegrafningslängderna u[)p- 

 tages icke, hvilka som voi'o bosatta i staden, hvilka utom densamma. Det är 

 därför en på höft gjord beräkning, då jag på gnuid af det allmänna intrj'ck 

 räkenskaper och andi-a handlingar gjort förmodar, att innevånaretalet kan an- 

 slås till par tusen. 



Förefinnes sålunda ingen möjlighet att angifva en någorlunda säker be- 

 folkningssiftra, så är man däremot i stånd att uppgöra en ganska lång förteck- 

 ning öfver bland borgerskapet ^^d l()()0:talets slut förekonnnande släktnamn. 

 En sådan förteckning meddelas bland bilagorna. Den är uppgjord med ledning 

 af domböckerna och kämnärrättsprotokollen, burskapslängderna (1687 — 90) samt 

 tyska kyrkans räkenskaper (1687 — 96). Fullständig är den ingalunda, isyn- 

 nerhet äro de finska namnen ofullstäiuliga, emedan, såsom redan nänits, den 

 svensk-finska församlingens begrafningslängder icke göra åtskilnad mellan stads- 

 boar och landtbefolknüigen och därför icke kunna användas till förteckningens 

 kompletterande. A andra sidan är det möjligt, att ett och ainiat nanui kunde 

 uteslutas såsom tillhörande, icke en bofast borgare, utan en i handelsärenden till 

 staden ankonmien „gäst" eller resande. Alt detta oaktadt äger förteckningen 

 sitt intresse såsom belysande nationalitetsföi'hallandena inom det nyenska bor- 

 gerskapet. Några slutsatser rörande proportionen mellan tyskar, svenskar och 

 finnar kan dänu- icke di'agas, då så många bland de två sistnämda folken om- 

 nämnas endast vid dop- och fadersnamn. 



Af stadens näringar var handeln den viktigaste. Y\ skola i det följande 

 återkomma till densamma. 



Handtväi'kerierna voro ganska talrikt representerade. Man påträftar snik- 

 kare, ski'äddare, skomakare, målare, smeder, klensmeder, bagare, linneväfvare. 

 glasmästare, sämskmakare, körsnärer, sadelmakare, tenngjutare, repslagare, kruk- 

 makare, tunnbindare, m. m. Bland öfriga näringsidkare voro formännen, dra- 

 garene och båtsmännen tah'ika. Enligt tidens sed skulle enlivar ha sitt be- 

 stämda yrke. Ingen handtvärks- eller ämbetsman finge slå sig på köpenskap 

 och ingen köpman fuska i handt^'ärk, hette det uttryckligen i privilegierna. 

 Afven handelsparteringen, som på särskilda handlande föi'delade de olika han- 

 delsvarorna, vai' påbjuden, ehiu'u den, såsom amiorstädes, mottogs med protester 

 och tidt och ofta öfverträdiles. För borgerliga rättigheters och de så viktiga 

 frihetsårens tillgodonjutunde skulle stadslagen och handelsordinantierna noggrant 

 efterlefvas och täta påminnelser om deras iakttagande utfärdades, då klagomål 

 inlupo, att 1)1. a. löst folk slogo sig ned i staden, bedrefvo där en tid sin nä- 

 ring och försvunno sedan: att ofiicerare och soldatei' höllo krog, sålde spann- 



