436 Carl v. Bonsdorff. 



Bland öfriga tili regeiingens afgörande hänskjutna tvistemål mellan Viborg 

 och Nyen liar jag i'edan redogjort för frågan om tjäran. I denna punkt nådde 

 Viborg efter många klagomål och lång väntan sitt önskningsmål, Nyens lik- 

 ställande med de finska städerna. Afven i en annan tvistefråga segrade Vi- 

 borg, och det efter en vida kortare fäjd än i den förra. Nyens borgare hade 

 redan viå tiden för deras stadspri\alegiers utfärdande företagit sig att utan ve- 

 derbörUgt tillstånd hålla marknader inom A^iborgs handelsdistrikt vid Syster- 

 bäck. Öfvergreppet var obestridligt, och den 30 juli 1644 förständigade rege- 

 ringen gen. guv. Erik Gyllenstierna att göra slut på den otillåtna marknaden, 

 påminnande tillika om, att afsikten med Nyens fundation ingalunda varit att 

 draga till staden någon del af Viborgs gamla handel, utan vore „det novgoro- 

 diska med flera där angränsande storfurstens land för dem nyenske vide och 

 store nog, om de eljest saken med förnuft, förstånd och rätt allvar angripa 

 vele.'"-) Ännu andra frågor kunde framhållas, i hvilka Viborgs framställnin- 

 gar rönte nådigt bifall, men själfva grundvalarna för Nyens stigande handel, 

 den livländska tulltaxan ocli de däraf härflytande aftärsförbindelserna med rys- 

 sarne, kvarstodo orubbade, tils krigets blodiga skiften befriade Viborg från 

 den farliga konkurrenten. 



I Eeval och JSÎarva satte Nyens framträdande på handelsmarknaden sin- 

 nena i jäsning. Bägge städerna supplicerade redan på 1630- och 1640-talen 

 om de åt Nyen gifna fundations- och privilegiebrefvens annullerande, och då 

 detta icke bifölls, föreslog Revals borgerskap. att den nyenska handeln skulle 

 inskränkas till Eeval och Eeval proklameras till stapelstad för den ryska han- 

 deln. Regeringen sökte då, hvarje gång en ansökan i ofvantydt syfte inläm- 

 nades, att med förnuftsbevis samt med fi'amhallande at sina egna planer och den 

 i handelskonjunkturerna timade förändringen öfvertyga de missnöjde om det 

 öfverdrifna i deras farhågor för ekonomiska förluster. Små eftergifter gjordes 

 visserligen och vissa ersättningar gåfvos, men i sak medgafs ingen ändring. 

 Detta timade på 1640-talet. Senare synas de gamla yrkandena icke blifvit 

 förnyade. Eeval och Narva lefde i allmänhet i god grannsämja med Nyen 

 och, när misshälligheter utbröto, voro de merendels af ringa betydelse. Längst 

 och mest förbittrad synes den strid varit, som på 1650 — 1670-talen fördes de 

 trenne städerna emellan angående Revals och Narvas rätt till salt- och sill- 

 upplag i Kyen. Denna rätt var för de två törstnämda städerna af vikt, men 

 betraktades med missnöje af Nyens borgerskap. 1 särskilda resolutioner, såsom 



') Riksreg-. 1644, U, s. 1028. 



